VAASAN 
HALLINTO-OIKEUS
PL 204									Nro H00131/06
65101  VAASA
p. 010 36 42611
f.  010 36 42760					15.9.2006
s-posti vaasa.hao@om.fi

Oikeusministeriö

PL 25

00023  VALTIONEUVOSTO

s-posti kirjaamo.om@om.fi

ASIA

Lausunto vesilakityöryhmän mietinnöstä (2006:13)

1. Yleistä

Vesilakityöryhmän toimeksiantona on ollut valmistella loppuun ne asiakokonaisuudet, jotka vesilakitoimikunnan työssä vuonna 2004 jäivät ajanpuutteen vuoksi jatkovalmistelun varaan. Näitä jatkovalmistelua edellyttäneitä asiakokonaisuuksia olivat valtioneuvoston poikkeuslupa-asiaan liittyvät menettelylliset kysymykset, luonnontilaisten purojen suojelu, aikaisemman lainsäädännön nojalla annettujen lupien tarkistaminen sekä kalatalousvelvoitteen ja kalatalousmaksun keskinäisen suhteen uudelleen arvioiminen. Vesilakityöryhmän on tullut lisäksi laatia luonnos vesiasetukseksi ja uudistaa teknisesti vesilain korvaussäännöstöä sekä valmistella vesilain kokonaisuudistuksen vaatimat muutokset muuhun lainsäädäntöön.

Työryhmän työ on siis pohjautunut vesilakitoimikunnan mietintöön ja siihen sisältyvään ehdotukseen uudeksi vesilaiksi. Työryhmä toteaakin saatekirjeessään oikeusministeriölle, että se on tarkastellut jo tehtyä vesilakiehdotusta toimeksiantonsa puitteissa eikä ole muilta osin ottanut kantaa toimikunnan ehdotukseen tai siitä annettuihin lausuntoihin. Tämän Vaasan hallinto-oikeuden lausunnon lähtökohta on sama; jäljempänä tarkastellaan eräin poikkeuksin vain vesilakityöryhmän muutos- ja täydennysesityksiä kajoamatta enää vesilakitoimikunnan mietintöön (KM 2004:2) ja esimerkiksi Vaasan hallinto-oikeuden siitä antamaan, 29.10.2004 päivättyyn lausuntoon. Valtioneuvoston poikkeuslupa-asian kohdalla vesilakityöryhmä on kuitenkin pohtinut ko. kysymystä laajemminkin kuin vain menettelysäännösten osalta, joten myös tässä hallinto-oikeuden lausunnossa puututaan vielä itse poikkeuslupasäännöstön tarpeeseen.

Yleisellä tasolla voidaan todeta, että vesilakityöryhmän täydennys- ja muutosesitykset vesilakitoimikunnan ehdotukseen sekä voimassa olevaan lainsäädäntöön vaikuttavat varsin hyviltä ja käytännön tilanteissa toimivilta. Eräitä pykäläkohtaisia huomautuksia on jäljempänä. 

2. Valtioneuvoston poikkeuslupa-asia;
onko vesilakitoimikunnan ja -työryhmän esittämälle lainsäädännölle todellinen tarve ?

Ehdotuksensa yksityiskohtaisissa perusteluissa sivuilla 39-40  työryhmä katsoo, että ilman valtioneuvostolle kuuluvaa poikkeusmahdollisuutta pelkästään haitan suuruuteen perustuva arviointi olisi liian ehdoton, kun otetaan huomioon oikeuskäytännössä tapahtunut kehitys. Kysyä sopii oikeuttaako käytännössä yksi ainoa oikeustapaus, Vuotoksen tekoaltaan rakentamista koskeva asia puhumaan sellaisesta oikeuskäytännön kehittymisestä, joka edellyttäisi esitetyn kaltaisen poikkeusmenettelyn mahdollistamista. Vuotoksen tekoaltaan lisäksi nykyisen vesilain 2 luvun 5 §:n soveltaminen on joskus ollut käsillä joissakin pienemmissä hankkeissa, mutta Vuotoksen allashanke on vesilain voimassaolohistorian ajalta ainoa tapaus, jossa vesilakitoimikunnan ja -työryhmän esittämä poikkeusharkinta olisi tullut kysymykseen. Korjattakoon tässä yhteydessä myös pieni epätarkkuus työryhmän tekstissä.  Vuotoksen  altaan  lupahakemusta ei hylätty vesilain 2 luvun 5 §:n perusteella ensimmäisen kerran korkeimman hallinto-oikeuden päätöksellä 2002:86, vaan Vaasan hallinto-oikeuden päätöksellä 14.6.2001 nro 01/0038/3, jonka päätöksen KHO pysytti. 

Työryhmä on katsonut nykyisen vesilain 2 luvun 5 §:n ehdottoman säännöksen olevan vesitaloushankkeiden yhteiskunnallisen merkityksen punnintaa tarpeettomasti rajoittava, ja siksi yhteiskunnan kokonaisedun kannalta tärkeiden hankkeiden osalta yhteiskunnallista tavoitteenasettelua vastaamaton. Vaasan hallinto-oikeus haluaa puolestaan korostaa, kuten 
työryhmäkin on maininnut, että vesilain nykyiset joustavasti muotoillut säännökset ovat jättäneet lupaviranomaiselle laajasti harkintavaltaa sen suhteen, millainen painoarvo eri intresseille annetaan tapauskohtaisessa lupaharkinnassa. Tämä on mahdollistanut, kuten työryhmäkin on todennut, sen että yhteiskunnan arvomaailmassa tapahtuneet muutokset on voitu ottaa lupaharkinnassa, siis myös vesilain 2 luvun 5 §:n soveltamisessa huomioon. Esimerkiksi Vaasan hallinto-oikeuden Vuotospäätöksen perusteluissa kiinnitettiin vesilain 2 luvun 5 §:n tulkinnassa ja soveltamisessa erityistä huomiota ympäristö- ja luonnonsuojeluarvojen vuosien saatossa voimakkaasti kasvaneeseen yhteiskunnalliseen ja oikeudelliseen merkitykseen. 

Vaasan hallinto-oikeus ei sen vuoksi yhdy työryhmän näkemykseen, että nykyisen vesilain 2 luvun 5 §:n säännös tai sitä vastaava uusi ehdotonta luvanmyöntämisestettä koskeva säännös ilman vesilaissa olevaa poikkeusmahdollisuutta olisi jollakin tavoin ristiriidassa yhteiskunnan kokonaisedun kanssa. Hallinto-oikeus katsoo, kuten hallitusneuvos Kaarikivi-Laine sekä yli-insinöörit Suomela ja Virta työryhmän mietintöön liitetyssä eriävässä mielipiteessään, että nykyisen vesilain 2 luvun 5 §:n tulkinnassa ja soveltamisessa ei ole osoitettu olevan sellaisia puutteita tai ongelmia, jotka muodostaisivat perusteen työryhmän enemmistön esittämälle poikkeusmahdollisuudelle. Vaasan hallinto-oikeuden näkemyksen mukaan vesilain mukainen lupaharkinta olisi pidettävä jatkossakin oikeusharkintana, eikä siihen tulisi kytkeä mukaan valtioneuvoston tarkoituksenmukaisuusharkintaa. Hallinto-oikeus toteaa myös, että ne käytännössä erittäin harvat hankkeet, joissa työryhmän esittämä valtioneuvoston rooli tulisi mukaan lupaprosessiin, on mahdollista toteuttaa erillislailla.

Poikkeusmenettelyn piiriin kuuluvat asiat olisivat hankkeen eri vaikutusten selvittämisen ja intressivertailun suhteen aina erittäin laajoja ja suuritöisiä, esimerkkinä tässä vaikkapa edellä mainittu Vuotoshanke. Poikkeuksen myöntäminen ehdottomista luvanmyöntämisesteistä tulisi työryhmän esityksen mukaan harkittavaksi vasta, kun luvanmyöntämisedellytysten on muutoin todettu olevan olemassa. Tämä johtaisi menettelyn piiriin kuuluvissa vesitaloushankkeissa erittäin suureen määrään turhaa työtä, asioiden viipymiseen ja muutoksenhakujärjestelmän monimutkaistumiseen. Vaasan hallinto-oikeus viittaa tältä osin vesilakitoimikunnan mietinnöstä antamaansa lausuntoon. 

Valtioneuvoston poikkeuslupa-asia;
vesilakityöryhmän esitykseen sisältyvät säännökset

Mikäli uudistettavaan vesilakiin sisällytetään mahdollisuus poikkeusmenettelyyn ehdottomista luvanmyöntämisesteistä, Vaasan hallinto-oikeus toteaa seuraavaa.

Työryhmä toteaa yleisperustelujensa sivulla 8 pitäneensä vesilakitoimikunnan ehdotusta valtioneuvoston poikkeuksen yleisestä, kaikkia hankkeita koskevasta soveltamisalasta liian laajana. Työryhmä on katsonut, että poikkeusmahdollisuuden tulisi koskea ainoastaan yhteiskunnan kannalta merkittäviä hankkeita. Vaasan hallinto-oikeus pitää tätä rajausta erittäin hyvänä. Työryhmän esitykseen yhtyen Vaasan hallinto-oikeus toteaa, että poikkeamisen tulisi olla mahdollinen vain hankkeen toteuttamisen ollessa yhteiskunnan kokonaisedun mukaista. Yhteiskunnan kannalta merkittävää hanketta ei voida lähteä tyhjentävästi määrittelemään laissa, mutta työryhmän esimerkinomainen luettelo ehdotetussa uudessa vesilain 3 luvun 5 §:ssä on paikallaan.

Poikkeuslupa-asian käsittelyn sujuvuuden ja käytännön toimivuuden kannalta tarkasteltuna työryhmän esittämät 3 luvun 5 §, 11 luvun 18 §:n 3 momentti ja 11 luvun 20 § täydennettyinä työryhmän perusteluilla vaikuttavat  riittävän  selkeiltä,    ainakin   silloin  kun  asiaa   tarkastellaan ensiasteessa, eli siis silloin kun vesitaloushanke on vireillä ympäristölupavirastossa. Työryhmä ei perusteluissaan käsittele tilannetta, jossa vasta muutoksenhakuaste, Vaasan hallinto-oikeus tai korkein hallinto-oikeus, toteaa esim. luonnonsuojelujärjestön valituksen johdosta, että jo luvan saaneessa hankkeessa onkin olemassa 3 luvun 4 §:n 2 momentin tarkoittama luvanmyöntämiseste mikä vaatii valtioneuvoston poikkeusluvan. Työryhmä lienee tarkoittanut, että näissäkin tapauksissa asia pitäisi palauttaa ympäristölupavirastolle, joka sitten siirtäisi asian valtioneuvostolle, eikä muutoksenhakutuomioistuin voisi itse siirtää asiaa suoraan poikkeuslupakäsittelyyn valtioneuvostolle? Vaasan hallinto-oikeus esittää harkittavaksi, pitäisikö menettelysäännöksiä selventää tältä osin. Hallinto-oikeus pitää sinänsä järkevänä asian palauttamista ympäristölupavirastolle, koska esimerkiksi hakijan mahdollisuus hankkeesta luopumiseen tuossa tilanteessa toteutuu luontevimmin lupaviranomaisessa. Muutoksenhakua koskevasta 15 luvun 1a §:stä hallinto-oikeudella ei ole muuta huomautettavaa kuin että esitetty menettely tulisi aiheuttamaan, kuten edellä on jo todettu, asioiden viipymistä.

3. Vesilain korvaussäännösten ajanmukaistaminen

Vesilakitoimikunta ei katsonut olevan tarvetta tehdä asiallisia muutoksia vesilain korvaussääntelyyn ja sen systematiikkaan, koska se piti säännösten tulkintaa vakiintuneena.  Säännökset ovat vaikeaselkoisia ja niiden ymmärtämisen helpottamiseksi toimikunta pyrki ehdotuksessaan selventämään ja ajantasaistamaan sääntelyä puuttumatta korvausjärjestelmän keskeisiin periaatteisiin. 

Oikeusministeriö katsoi korvauksia koskevan sääntelyn jääneen toimikunnan ehdotuksen muihin osiin verrattuna kasuistiseksi ja vaikeaselkoiseksi. Vesilakityöryhmän toimeksiantona on ollut uudistaa edelleen muodollisesti ja teknisesti vesilain korvaussäännöstöä vieläkin selkeämmäksi.

Hallinto-oikeus yhtyy vesilakityöryhmän näkemykseen, että mahdollisuudet yksinkertaistaa korvausjärjestelmää ovat rajalliset heikentämättä nykyistä oikeussuojan tasoa tai muuttamatta vakiintunutta oikeuskäytäntöä. Tässä vaiheessa on täysin hyväksyttävää, että korvausjärjestelmän keskeiset periaatteet niihin liittyvine menettelyineen säilytetään vakiintuneen  korvauskäytännön jatkumiseksi.

Vesilakityöryhmä on tehnyt muutoksia vesilakitoimikunnan mietintöehdotuksen korvauksia koskevaan 13 luvun useisiin pykäliin. Hallinto-oikeus katsoo, että työryhmä on toimeksiannon mukaisesti onnistunut selkeyttämään järjestelmää ja parantamaan säännösten ymmärrettävyyttä sekä järjestelmän hahmottamista. Tähän on päästy esimerkiksi kokoamalla ja eriyttämällä korvauksen maksaminen ja korvaukselle suoritettava korko omaksi pykäläksi. Hallinto-oikeus tarkastelee jäljempänä lausuntonsa lähtökohdan mukaisesti korvauslukuun nyt tehtyjä teknisiä muutosesityksiä verrattuna toimikunnan ehdotuksiin.

4 §

4 pykälän 2 momentissa niin sanottujen vanhojen vahinkojen korvaamista tulisi selvennykseksi täydentää siten, että korvauksen sijasta korvausvelvollinen voitaisiin velvoittaa tarpeellisin toimenpiteisiin korvattavan edunmenetyksen ehkäisemiseksi tai vähentämiseksi siten kuin ehdotuksen 11 §:ssä säädetään. Esimerkiksi turvesuon luvassa korvauksen tai sen osan sijasta velvoitetaan jo aiheutetun liettymisen poistamiseen. Momentin alkuosa voisi kuulua seuraavasti:

-300Ympäristölupaviraston on lupa-asian yhteydessä käsiteltävä hakemuksessa tarkoitetusta toiminnasta ennen lupa-asian ratkaisemista aiheutuneen edunmenetyksen korvaamista tai tämän luvun 11 §:ssä tarkoitettuun toimenpiteeseen ryhtymistä koskeva vaatimus... 

Työryhmän mietinnön perustelujen mukaan pykälästä on jätetty tarpeettomana pois voimassa olevan vesilain 11 luvun 21 §:n 1 momentin kaltainen säännös luvan myöntämisen ja toimenpiteeseen ryhtymisen tai luvan raukeamisen välisenä aikana aiheutuneen erityisen menetyksen korvaamisesta. Säännös olisi tarkoitettu lähinnä jätevesiasioita varten. Vesilupatoimikunnan mietinnössä (1993:13) koettiin tuolloin ongelmalliseksi, ettei nyt poistettavaksi esitettävän säännöksen kaltaista säännöstä ollut laissa. Jätevesilupa oli mainittu esimerkkinä, mutta ei yksinomaisena soveltamisalana. Säännöksen säilyttämistä tulisi vielä harkita.

6 §

6 pykälän 1 momentin kohdassa 4 on viittausvirhe: 19 §:n (koskee korvausvelvollisuuden poistamista) sijasta ilmeisesti on tarkoitettu viitata vuokranmaksun alentamista koskevaan 18 §:ään.

9 §

9 pykälän 3 momentin mukaan suoritettava korvaus on puolitoistakertainen sellaisen alueen osalta, jota 8 §:n 4 momentissa tarkoitetaan. Sen sijaan pykälän perusteluissa on kirjoitettu alueen sijasta omaisuus.  Viitatussa 8 §:n 4 momentissa on maapohjan lisäksi mainittu myös sillä olevat rakennukset, rakennelmat ja laitteet. Mikäli lunastusvelvollisuutta ei ole tarkoitettu rajoittaa vain maapohjaa (aluetta) koskevaksi, on lakitekstiä tältä osin selvennettävä. 
12 §

12 pykälän 4  momentin tarkoittamassa tilanteessa ehdotetun lain sanamuodon mukaan korvaukseen oikeutettu voidaan velvoittaa kohtuuden mukaan osallistumaan toimenpiteen kustannuksiin. Perustelujen mukaan säännös koskisi nykyiseen tapaan toimenpiteiden toteuttamiskustannusten lisäksi esimerkiksi laitteiden ja rakennelmien kunnossapitokustannuksia. Selvyyden vuoksi kunnossapitokustannukset voitaisiin mainita lakitekstissäkin.

15 §

Vesilakitoimikunnan mietinnöstä annettuun lausuntoon viitaten korvauksen palauttamista tulisi voida hakea korvauspäätöksen tehneeltä viranomaiselta, koska korvauksista ei päätä yksistään ympäristölupavirasto. Tosin  ehdotuksen tämän luvun 20 §:n viittaussäännöksen perusteella viranomainen täsmentyy ojituksen osalta.

18 §

Vuokranmaksun alentamista koskeva asia käsitellään käräjäoikeudessa. Täsmennys laissa on asianmukainen.

4. Luonnontilaisten purojen suojelu

Työryhmä ehdottaa, että uuden vesilain 3:2 §:n luvanvaraisuuslistalle lisätään uutena kohtana luonnontilaisen puron uoman vaarantuminen. Luonnontilan käsite olisi samanlainen kuin nykyisin lähteiden (1:17a) ja fladojen (1:15a) osalta. Luonnontilaisena pidettäisiin puroa, jonka uoma ainakin osittain on olennaisesti luonnontilainen.  

Säädös on purojen suojelun kannalta tarpeen. Ehdotettu säädös, jossa puron vaarantaminen laukaisee luvantarpeen on vesilain systematiikan kannalta luonnollinen ja parempi kuin nykyinen vesilain 1:15 a ja 1:17a §:ien keinotekoisen tuntuinen suojelumekanismi.

Hallinto-oikeus toteaa, että säännöksen rajaaminen puron uoman säilymiseen on ongelmallinen vesilain systematiikan kannalta ja voi aiheuttaa tulkintavaikeuksia. Ehdotettu vesilain 3:2 § koskee hankkeita, jotka voivat muuttaa mm. vesistön rantaa tai vesiympäristöä. Puron uomaa on vaikea ekologisena tai hydrologisena käsitteenä erottaa uoman rannasta, rantakasvillisuudesta tai valuma-alueesta. Mitä pienempi vesistö, sitä vaikeampi tämä rajanveto on. Muuttamalla esim. puron rantakasvillisuutta muutetaan samalla puron lämpötilaoloja, eläimistöä ja ravintoketjuja. Pelkästään puron uomaan rajoittuva suoja on tämän takia tehoton. Esitämme, että sanamuotoa muutetaan seuraavasti:

8) vaarantaa puron luonnontilan säilymisen, tai 

Muutos on perusteltu senkin takia, että vesilaki määritelmiensä mukaan koskee vain vesialueella tapahtuvaa toimenpiteitä tai rakennelmien käyttöä.

5. Voimassa olevien lupien tarkistaminen

Vesilakitoimikunta esitti lupien tarkistamisen suhteen nykyistä lupakäytäntöä vastaavasti, että lupa voitaisiin myöntää määräaikaisena ja että pysyvä lupa voitaisiin määrätä tarkistettaviksi määräajoin. Lisäksi lupaa voitaisiin tarkistaa, jos aiheutuu ennakoimatonta vahinkoa tai olosuhteet ovat muuttuneet. Vastaavasti kalatalousvelvoitetta voitaisiin tarkistaa, jos olosuhteet ovat muuttuneet tai velvoite on osoittautunut epätarkoituksenmukaisesti. Tätä koskevat säädökset on koottu vesilakiehdotuksen 3 luvun 19 - 22 §:iin.

Toimikunnan mietinnössä esitettiin, että vesitalouslupia tulisi voida muuttaa lakiehdotuksessa ehdotettua laajemmin. Vesilakityöryhmän toimeksianto oli valmistella tarpeelliset säädökset voimassa olevien vesitalouslupien tarkistamiseksi. Työryhmä katsoi, että vanhojen lupien yleinen tarkistamismahdollisuus edellyttäisi laajempaa valmistelua. Sen sijaan työryhmä esittää, että vesitaloushankkeen lupa voitaisiin määrätä raukeamaan jos hanke on menettänyt merkityksensä. 

Tätä varten työryhmä ehdottaa uutta vesilain 3:23 §:ää, jossa määrättäisiin, että lupa voidaan rauettaa jos luvan haltija sitä pyytää, jos haltijaa ei enää ole  tai jos hanke on menettänyt merkityksensä. Uuden vesilain 19 luvun siirtymäsäännöksiin työryhmä ehdottaa 3 §:ään, että jos vanhassa luvassa on määrätty luvan tarkistamisesta, tarkistamiseen sovelletaan uutta lakia, muutoin vanhaa lakia.

Vanhan luvan rauettaminen koskisi ennen kaikkea myllyjä ja muita vesilaitoksia varten myönnettyjä patolupia. Niissä voi olla patolupa mutta ei enää patoa, huonokuntoinen tai lupaa vastaamaton pato jne. Pitkäaikainen padotus on usein muokannut ympäristöänsä niin, että padon poistaminen aiheuttaa edunmenetyksiä. Padon poistaminen on tämän takia verrattavissa vesistön ennallistamiseen tai kunnostamiseen ja rauettamispäätöksessä on määrättävä sekä rakenteiden poistamisesta että aiheutuvien edunmenetysten kompensoimisesta. Hallinto-oikeus katsoo, että ehdotetun 3:23 § 3 momentin säännökseen on lisättävä maininta myös vahinkoa ehkäisevistä toimenpiteistä: 

23 § 
____________________
Luvan raukeamista koskevassa päätöksessä on annettava tarvittavat määräykset luvassa tarkoitettuun hankkeeseen kuuluvien rakenteiden poistamisesta ja poistamisesta aiheutuvien vahinkojen estämiseksi tarpeellisista toimenpiteistä ottaen huomioon...
____________________

Jos luvan haltija itse hakee luvan rauettamista, velvoitteet kuuluvat hänelle. Jos viranomainen on hakijana eikä luvan haltijaa ole, velvoitteet on luonteva määrätä silloinkin hakijalle. Jos hakija on viranomainen ja luvan haltija on olemassa, voivat rakenteiden poistaminen ja vahinkoja estävät toimenpiteet olla haltijalle kohtuuttoman kalliit. Kustannusten jaosta ei ole tarpeen säätää vesilaissa, mutta on ilmeistä, että tällaisessa tapauksessa hanke edellyttää myös yhteiskunnan rahoitusta.

Hallinto-oikeus kannattaa työryhmän ehdotusta selvittää tarkemmin säännöstelylupien muuttamista nykyisen vesilain 8:10b §:n nojalla. 

Tarkkailu 

Työryhmä on täydentänyt toimikunnan säädösehdotusta lisäämällä ehdotettuun 3:11 §:ään määräykset yhteistarkkailusta ja tarkkailusuunnitelman hyväksymiseen ja muuttamiseen liittyviä menettelysäännöksiä. Ehdotus sisältää nykyisen käytännön ja selventää menettelyä kun tarkkailuohjelma  hyväksytään  ja  kun  hyväksymispäätöstä  moititaan.   Hallinto-oikeus pitää työryhmän esitystä onnistuneena. 

6. Kalatalousvelvoite ja -maksu

Verrattuna nykyisen vesilain säädöksiin (VL 2:22), työryhmä (uusi VL 3:13) hylkää toimenpiteiden ensisijaisuuden ja nostaa toimenpidevelvoitteen ja maksuvelvoitteen tasaveroisina vaihtoehtoina esille. Toimenpiteen sisältöä työryhmä selventää niin, että se voi olla kalatie, istutus tai muu toimenpide ja että velvoitteeseen voi kuulua myös toimenpiteiden tuloksellisuuden seuranta. Kalatalousmaksun käytöstä lausutaan julki, että sitä voidaan käyttää toimenpiteiden lisäksi myös niiden suunnitteluun ja seurantaan. Ehdotus vastaa nykyistä käytäntöä.

Työryhmässä on keskusteltu, voidaanko kalatalousmaksu määrätä myös suoritettavaksi suoraan haitankärsijälle. 
  
Vaasan hallinto-oikeus huomauttaa, että työryhmän terminologiassa puuttuu kalatalousvelvoitteen yleisnimike, koska “kalatalousvelvoite” on varattu toimenpiteen nimikkeeksi. Esitämme, että luvassa määrätty velvoite kalataloudellisen vahingon ehkäisemiseksi olisi “kalatalousvelvoite” tai “kalataloudellinen velvoite”, mikä monikossa sopisi myös pykälän otsikoksi. Alalajit olisivat toimenpide (toimenpidevelvoite) ja maksu (maksuvelvoite, kalatalousmaksu).

Ehdotus saattaa toimenpidevelvoite ja maksu tasaveroisiksi vaihtoehdoiksi on kannatettava. Se lisää joustavuutta luvituksessa ja on käytännöllinen.  Lisäksi  se vastaa nykyistä käytäntöä.   Ehdotetun  3  luvun 3 §:n 2 - 4 momentissa olevat selvennykset seuraavat siitä, että on luovuttu toimenpiteen / istutusvelvoitteen ensisijaisuudesta ja ovat asianmukaiset.

Velvoitteen tarkoituksena on ehkäistä yksityiseen tai yleiseen etuun kohdistuva vahinko. Tästä lähtökohdasta työryhmän pragmaattinen lähestymistapa on tervetullut. Velvoite on määrättävä niin, että se mahdollisimman tehokkaasti ehkäisee muuten tapahtuvaa vahinkoa, ja tämä on käytännön kysymys enemmän kuin oikeuspoliittinen. Tästä lähtökohdasta on kuitenkin vaikea sulkea pois mahdollisuutta, että myös maksuvelvoite voitaisiin määrätä suoritettavaksi suoraan vahingonkärsijälle. Tämä tulisi kysymykseen tapauksissa, joissa selvästi eroteltava vahinko kohdistuu kalastusoikeuden haltijaan. Lisäksi voi tietenkin aiheutua vahinkoa myös muille tahoille, kuten yleiselle intressille tai kalastajille, josta mahdollisesti olisi erikseen määrättävä korvaus taikka toimenpide- tai maksuvelvoite.  Tällaisessa tapauksessa voitaisiin tarvittavia toimenpiteitä vastaava maksu määrätä suoritettavaksi suoraan esim. kalastuskunnalle joka tekisi tarvittavat hoitotyöt itseensä kohdistuvan vahingon ehkäisemiseksi. Kuten tähänkin asti, velvoite voitaisiin jakaa niin, että kalastuskunnalle suoritettava maksu kattaisi osan vahingosta ja kalatalousviranomaiselle suoritettava maksu tai luvan saajalle määrätty toimenpidevelvoite toisen osan.

Tämä käytäntö lisäisi entisestään lupaviranomaisen mahdollisuuksia suunnata velvoite tarkasti ja joustavasti. Asetelma poikkeaisi nykyisestä siinä, että vahingonkärsijä voisi suoraan päättää toimenpiteistä. Nykyisin ja myös työryhmän ehdotuksen mukaan kalatalousviranomainen päättää maksun käytöstä ja valvoo sitä. Tämä käytäntö jättää vahingonkärsijän sivustakatsojaksi. 

7. Vesilain suhde muuhun lainsäädäntöön

Ympäristönsuojelulaki

Työryhmän ehdotukset liittyvät lupajärjestelmän yhteensovittamiseen sekä eräiden viittaussäännösten tarkistamiseen. Hallinto-oikeudella ei ole tältä osin huomautettavaa, varsinkin kun asiaa on työryhmän esittämällä tavalla vielä syytä jatkovalmistella.

Maankäyttö- ja rakennuslaki: vesijohdon sijoittaminen

Työryhmä ehdottaa vesilakitoimikunnan esittämää järjestelyä muutettavaksi siten, että johtojen sijoittaminen perustuisi aina maankäyttö- ja rakennuslakiin, ellei asiasta päätetä ympäristölupaviraston vesilain mukaisen vedenottolupapäätöksen yhteydessä. Edelleen työryhmä esittää vesilakiehdotukseen lisättäväksi säännöstä siitä, että viemärin samoin kuin samaa tarkoitusta palvelevien muiden johtojen sijoittamisesta vesijohdon kanssa samaan kaivantoon samanaikaisesti vesijohdon kanssa voidaan päättää vesijohdon sijoittamista koskevan päätöksen yhteydessä.  Työryhmä on tehnyt tätä vastaavat lakiehdotusmuutokset vesilain 4 luvun 8 §:n 2 momenttiin ja maankäyttö- ja rakennuslain 161 §:ään.

Hallinto-oikeus yhtyy työryhmän näkemykseen siitä, että tilannetta, jossa sovellettava laki voidaan valita, ei voida pitää hyväksyttävänä. Lupajärjestelmän tulee olla johdonmukainen, selkeästi hallittava ja yksiselitteinen. Työryhmän nyt esittämä muutosehdotus täyttää nämä tavoitteet huomattavasti paremmin kuin toimikunnan esittämä rajanveto vesilain ja maankäyttö- ja rakennuslain soveltamisalojen välillä, jossa rajanveto perustui myös alueen yhdyskuntatekniseen kehitykseen ja kaavoitustilanteeseen. Työryhmän ehdotus, jonka mukaan vesijohdon sijoittamisesta päätettäessä tulisi voida päättää myös viemäriputken ja muiden yhdyskuntateknisten rakenteiden sijoittamisesta samaan kaivantoon, on tarkoituksenmukainen ja vähentänee jossain määrin lupabyrokratiaa. Työryhmän ehdotus vesilain ja maankäyttö- ja rakennuslain soveltamisalan päällekkäisyyden poistamisesta on kannatettava ja perusteltu.

Viittaukset vesilakiin eri laeissa

Työryhmä on selvittänyt muussa lainsäädännössä olevien viittaussäännösten teknisen muuttamistarpeen. Tältä osin hallinto-oikeudella ei ole lisättävää työryhmän esiin tuomaan. 

8. Vesiasetuksen uudistaminen

Vesilakityöryhmä toteaa asetusluonnoksen laatimisen keskeisenä tavoitteena olleen osoittaa vesilakiehdotuksen mukainen jako laintasoisiin ja asetustasoisiin säännöksiin. Vaasan hallinto-oikeuden arvion mukaan tässä tavoitteessaan työryhmä on onnistunut hyvin. Asetusluonnoksen 41 § sopisi vesilain luettavuuden ja sovellettavuuden kannalta kuitenkin luontevimmin osaksi lakitekstiä. Vaasan hallinto-oikeus esittää, että tämä pykälä siirrettäisiin vesilakiin, vesilakitoimikunnan esittämän 1 luvun 5 §:n toiseksi ja kolmanneksi momentiksi.

Työryhmä on pohtinut sitä, olisiko vesiasetuksen jatkovalmistelussa syytä ottaa asetukseen lainkaan mukaan säännöksiä, jotka sisältävät pääasiassa teknisiä ohjeita. Nämä voitaisiin työryhmän mukaan sisällyttää ympäristöhallinnon tuottamiin hankesuunnitelmien laatimisoppaisiin. Vaasan hallinto-oikeus on tästä työryhmän kanssa samaa mieltä. Sähköisesti saatavilla olevat, helposti päivitettävät oppaat ohjaavat ja palvelevat hankesuunnitelmien laatijoita aivan eri tavalla kuin pykäläluettelot asetustekstissä. 

9. Jatkotyöskentelyä koskevat ehdotukset

Hallinto-oikeus kiinnittää vielä huomiota jo aikaisemmin vesilakitoimikunnan mietinnöstä 29.10.2004 antamassaan lausunnossakin esiin tuotuun lakiehdotuksen 15 luvun 4 §:n 3 momentin säännökseen, jonka  mukaan Vaasan hallinto-oikeuden päätös annetaan julkipanon jälkeen. Muun säännöksen puuttuessa hallinto-oikeuden olisi annettava päätöksensä julkipanon jälkeen myös asianosaista velvoittavissa hallintopakkoasioissa. Nyt voimassa olevan vesilain 17 luvun 7 §:n 3 momentin mukaan hallintopakkoasiaa koskeva Vaasan hallinto-oikeuden päätös annetaan tiedoksi erityistiedoksiantona. Tätä vastaava hallintopakkoasioita koskeva säännös on  ympäristönsuojelulain 99 §:n 4 momentissa ja vastaavasti myös uhkasakkolain 23 §:ssä.   Hallinto-oikeuden käsityksen mukaan vesilain ja ympäristönsuojelulain säännökset tulisi tältä osin olla yhdenmukaisia siten, että myös uudistettavaan vesilakiin otetaan ympäristönsuojelulain 99 §:n 4 momenttia vastaava Vaasan hallinto-oikeuden hallintopakkopäätöksiä koskevien valitusasioiden tiedoksiantoa koskeva säännös. Hallinto-oikeuden näkemyksen mukaan tätä tiedoksiantomenettelyä on myös velvoitetun oikeusturvan kannalta perusteltua jatkaa. 

Lausuntoa on hallinto-oikeudessa valmisteltu työryhmässä, johon ovat kuuluneet hallinto-oikeustuomarit Markku Latva-Teikari, Jan Eklund, Reijo Hellman, Marja Lampi ja hallinto-oikeussihteeri Matti Malmberg. Työryhmän puheenjohtajana on ollut Markku Latva-Teikari.

Asia on käsitelty hallinto-oikeuden johtoryhmässä.

Ylituomarin estyneenä ollessa
puheenjohtaja				Markku Latva-Teikari

Sihteeri					Marja Lampi