Oikeusministeriölle

Viite: Lausuntopyyntö 4.11.2011 (OM 7/021/2004, OM0191:00/06/06)

LAUSUNTO luonnoksesta valtioneuvoston asetukseksi vesitalousasioista

Oikeusministeriö on pyytänyt Suomen Ympäristöoikeustieteen Seuralta lausuntoa luonnoksesta valtioneuvoston asetukseksi vesitalousasioista. Valtioneuvoston asetus vesitalousasioista on tarkoitus antaa uuden vesilain (587/2011) nojalla siten, että se tulee voimaan 1.1.2012 alkaen. Seura esittää lausuntonaan kunnioittavasti seuraavan.

Yleisiä huomioita

Asetuksen nimi herättää ihmetystä. Luonnollista olisi antaa vesilain nojalla vesiasetus.

Vesilaissa on useita asetuksenantovaltuutuksia. Vaikuttaa siltä, että kaikkia laissa olevia valtuuksia ei nyt ole tarkoitus käyttää. Selkeyden ja yleisen käytännön mukaista olisi, että asetukseen kirjataan, mihin vesilain pykäliin asetuksen antaminen perustuu.

Seura kiinnittää huomiota sanontojen ”tarpeen mukaan” ja ”tarpeellisessa laajuudessa” käyttöön asetusluonnoksessa. Seura katsoo, että sanontojen käyttö asetusluonnoksessa tulisi tarkistaa kauttaaltaan. Sanontaa ”tarpeen mukaan” on käytetty luonnoksessa myös tilanteissa, joissa asian luonteesta johtuu, että selvitys on aina tehtävä. Esimerkiksi asetusluonnoksen 6.1 § 1 kohtaan on kirjattu, että ”voimalaitoksen rakentamista koskevassa hakemuksessa on tarpeen mukaan esitettävä selvitys käyttöön otettavasta vesivoimasta ja sen omistussuhteista”, vaikka nämä asiat on vesilain 8 luvun 2 §:n johdosta aina esitettävä vesivoimalaitoksen rakentamista koskevassa hakemuksessa.

Seura kiinnittää huomiota lisäksi käsitteiden käytön yhtenäisyyteen seuraavassa suhteessa. Asetusluonnoksen 1.2 § 11 kohdassa on käytetty sanamuotoa ”sopivaan mittakaavaan laadittu kartta”, kun muualla asetusluonnoksessa (3.1 § 7 kohta, 5.1 § 2 kohta, 9.1 § ja 25.1 § 5 kohta) on käytetty sanamuotoa ”tarkoituksenmukaiseen mittakaavaan laadittu kartta”. Jos edellä käsitteiden ”sopiva”’ ja ”tarkoituksenmukainen” välille ei ole tarkoitettu tulkinnallista eroa, tulisi johdonmukaisesti käyttää samaa käsitettä. Seura ehdottaa käsitteen ”tarkoituksenmukainen” käyttämistä. Tällöin käsitteellä viitattaisiin selkeästi siihen, että lupaviranomainen voi vapaasti arvioida käsiteltävään tapaukseen soveltuvaa mittakaavaa karttamateriaalin osalta.

Hakemuksen laatijan asiantuntemus

Vesilain 11 luvun 4 §:ssä säädetään, että hakemuksen laatijalla on oltava riittävä asiantuntemus hakemuksen laatimiseksi. Asiantuntemusta koskeva asetuksenantovaltuutus sisältyy pykälän 2 momenttiin. Asetusluonnoksen mukaan tätä asetuksenantovaltuutusta ei ole tarkoitus käyttää. 

Seura toteaa, että minimivaatimus lain säännöksen tarkoituksen toteuttamiseksi olisi, että hakemuksessa olisi ilmoitettava hankesuunnitelman ja -selvitysten laatijan tai laatijoiden nimet ja ammatit. Seura esittää, että tätä koskeva maininta otettaisiin asetuksen 1 §:ään.

Kun uuden vesilain myötä katselmustoimituksesta luovutaan, hakemusten laatuun kohdistuu uudenlaisia vaatimuksia, ja hakemuksen laatijan asiantuntemus korostuu. Hakemuksen laatijan asiantuntemuksella on liityntä muun muassa asetusluonnoksen 1.2 § 9 kohdassa mainittuun perusteltuun arvioon hankkeen aiheuttamista menetyksistä. Vanhan vesilain mukaisessa katselmustoimituksessa on käsitelty haittojen korvauksia koskevia asioita, jolloin katselmustoimitus on toiminut hakemuksen laatua varmistavana menettelynä. Seura pitää valitettavana, ettei mainitun asetusvaltuuden käyttöä ole pohdittu valmisteluasiakirjoissa. Jatkossa voitaisiin tarkastella sellaista mahdollisuutta, että vain erityiseen rekisteriin hyväksyttyjen henkilöiden laatimat hankesuunnitelmat ja -selvitykset olisivat hyväksyttävissä hakemuksen perustaksi.
 
Hakemuksessa esitettävä arvio menetyksistä (asetusluonnoksen 1.2 § 9 kohta)

Asetusluonnoksen 1.2 § 9 mukaan hakemuksessa on tarpeellisessa laajuudessa esitettävää perusteltu arvio vesilain 3 luvun 6 ja 7 §:ssä tarkoitetuista hankkeen aiheuttamista menetyksistä kiinteistö- ja henkilökohtaisesti eriteltynä.

Arvio menetyksistä tarvitaan yhtäältä luvan myöntämisen edellytyksenä olevan intressivertailun perusteeksi ja toisaalta hankkeesta muille henkilöille aiheutuvien vahingonkorvausten arvioimiseksi.  Tämän johdosta seura katsoo, että tässä olisi asianmukaista viitata vesilain 3 luvun 6 ja 7 §:n lisäksi vesilain 11 luvun 3 §:n 1 momentin 3 kohtaan, joka koskee lupahakemuksen sisältöä.

Arvion alaa on rajattu viittaamalla kiinteistö- ja henkilökohtaisiin menetyksiin. Vesilain 3 luvun 6 koskee yleisten hyötyjen ja menetysten arvioimista, joka lain esitöiden mukaan kattaa myös ympäristöllisen näkökulman. Näin ollen, koska yleinen menetys voi olla esimerkiksi biologiselle monimuotoisuudelle aiheutuva haitta, jonka ei voida katsoa suoraan kohdistuvaan tiettyyn kiinteistöön tai henkilöön, asetuksen 1.2 § 9 kohdan muotoilu tulisi olla sellainen, että se ottaa huomioon myös muut kuin kiinteistö- ja henkilökohtaiset menetykset. Esimerkkinä uudesta muotoilusta voisi olla ”perusteltu arvio vesilain 3 luvun 6 ja 7 §:ssä ja 11 luvun 3 §:n 1 momentin 3 kohdassa tarkoitetuista hankkeen aiheuttamista menetyksistä kiinteistö- ja henkilökohtaisesti eriteltynä. Milloin menetystä ei voida yksilöidä kiinteistöön ja henkilöön, tulee yksilöinti tehdä muulla vastaavalla tarkkuudella”.

Vaikeasti jäljennettävä asiakirja (asetusluonnoksen 18.2 §)

Asetusluonnoksen 18.2 §:ssä esitetään, että vaikeasti jäljennettävää karttaa tai piirrosta lupaviranomaisen ei tarvitse jäljentää. Tällöin asiakirjaa tiedoksi annettaessa ilmoitetaan, että asiakirja on nähtävänä lupaviranomaisen määräämässä paikassa. Asia koskee asiakirjan jäljentämistä tilanteessa, jossa hakija ei lupaviranomaisen pyynnöstä huolimatta ole toimittanut hakemusasiakirjoista tarvittavaa määrää jäljennöksiä.

Seura katsoo, että kyseinen kohta ei ole sopusoinnussa hallintolain (434/2003) 6 ja 7 §:ssä ilmaistujen hyvän hallinnon periaatteiden kanssa. Nykytekniikan mahdollisuuksien salliessa mitä monimutkaisimpien kartta- ja muiden asiakirjojen jäljentämisen, ei asetuksen poikkeusta voida pitää perusteltuna. Hankalien kartta-asiakirjojen monistaminen voi viedä enemmän resursseja lupaviranomaiselta, mutta on muistettava, että tämä tehdään hakijan kustannuksella. Vaikeasti jäljennettävissä olevien asiakirjojen pitäminen nähtävänä ainoastaan lupaviranomaisessa on ongelmallista muiden asianosaisten oikeusturvan näkökulmasta, sillä asiakirjojen nähtäväksi saaminen voi vaatia asianosasilta tai muilta, joita asia koskee, kohtuuttomia toimenpiteitä ja tosiasiallisesti aiheuttaa sen, etteivät asianosaiset saa hankkeesta tarvitsemiaan tietoja. 

Asetusluonnoksen 18.2 § poikkeamismahdollisuus voi tulla kysymykseen vain hyvin poikkeuksellisissa tilanteissa, koska yleensä kaikenlaiset asiakirjat ovat tavalla tai toisella jäljennettävissä. Näin ollen seura ehdottaa, että po. momentin kirjoitusasua tarkistettaisiin kuvaamaan paremmin poikkeusmahdollisuuden poikkeuksellisuutta, jolloin sanamuoto voisi olla esimerkiksi seuraava: ”Jos kysymyksessä on erityisen vaikeasti jäljennettävä […] asiakirja, lupaviranomaisen ei tarvitse sitä jäljentää”.

Helsingissä 24.11.2011

Suomen Ympäristöoikeustieteen Seura ry

Erkki Hollo
puheenjohtaja