LAUSUNTO		1 (1)

	

Oikeusministeriö
PL 25
00023 VALTIONEUVOSTO

Viite:	Lausuntopyyntönne 30.7.2004, Dnro OM 7/021/2004

VESILAKITOIMIKUNNAN MIETINTÖ (Kom 2004:2)

Oikeusministeriö on varannut Energia-alan Keskusliitto ry FINERGYlle mahdollisuuden esittää lausuntonsa Vesilakitoimikunnan 16.6. jättämästä mietinnöstä. Finergy kiittää lausuntopyynnöstä ja esittää lausuntonaan seuraavaa.

Vesilakitoimikunnan työskentely oli avointa ja rakentavaa myös elinkeinoelämän kanssa. Toimikunnan ehdotukset kehittäisivät nykyistä vanhentunutta vesilakia hyvään suuntaan. Laki selkeytyisi ja siitä poistettaisiin useita tänä päivänä tarpeettomia menettelyjä, jotka ovat olleet aikaa vieviä ja työläitä.  Kokonaisuus on arvioitavissa vasta, kun lakiin liittyvä asetus ja muutokset liityntälakeihin ovat käytettävissä.

Toivomme, että lain jatkovalmistelu tapahtuu viivytyksettä ja hallinnolla on osoittaa riittävät resurssit työn ripeään etenemiseen. Toivomme edelleen laajapohjaista jatkovalmistelua, johon olemme valmiit osallistumaan.

Vesilakiehdotuksen osalta on mielestämme kiinnitettävä huomiota vielä seuraaviin seikkoihin. 

Yleistä

Voimassa oleva vesilaki on käynyt läpi lukuisia muutoksia. Lain nimi on pysynyt alusta alkaen muuttumattomana. Kun laki nyt käy läpi perustavaa laatua olevan uudistuksen, olisi käytön kannalta selkeää, että myös lain nimi muutettaisiin. Käsityksemme mukaan nimeksi sopisi ”Vesitalouslaki”.

Lain käyttöä helpottaisi ja selkeyttäisi, jos pykälänumeroinnissa siirryttäisiin juoksevaan numerointiin. Tällainen käytäntö on nähdäksemme muussa lainsäädännössä yleinen.
Yksityiskohdista tuomme esiin seuraavaa.
1 LUKU 
3 § 6) kohta noron määritelmä

Lakiehdotuksessa on määritetty selkeästi noron yläraja, mutta ei sen alarajaa. Näin menetellen on mahdollista, että mikä tahansa painanne voidaan tulkita noroksi. Luonnontilainen noro on jäljempänä laissa (2:9 §) suojeltava luontotyyppi, jonka luonnontilan vaarantaminen on kielletty. Kun jo luonnontilaisuuden käsite on usein tulkinnallinen, ja jos lisäksi noron määrittely jää vaillinaiseksi, on vaara, että käytännön tilanteissa syntyy yllättäviä ja vaikeita tulkintaongelmia. Lakiehdotuksessa tai vähintäänkin perusteluissa olisi tarkennettava vesilain noron käsitettä esimerkiksi seuraavasti:

Noro on puroa pienempi vesiuoma, jossa virtaa vettä muulloinkin kuin tulva-aikana.

3 LUKU 
3 § Aina luvanvaraiset vesitaloushankkeet

Lakiuudistuksen eräänä lähtökohtana on vesilain kieltokeskeisen rakenteen purkaminen siten, että vesilain nykyiset yleiskiellot muotoillaan selvemmin lupakynnyksiksi.  Ehdotuksen mukaan vesitaloushankkeella on oltava ympäristölupaviraston lupa silloin, kun hanke voi muuttaa vesiympäristöä, vesistön asemaa, syvyyttä, vedenkorkeutta, virtaamaa tai rantaa taikka pohjaveden laatua tai määrää ja muutoksesta aiheutuu vesistön ja pohjaveden muuttamiskiellossa yksilöityjä seurauksia.

Pyrkimyksestä luetteloida laissa aina luvanvaraiset vesitaloushankkeet on mielestämme luovuttava ja luvanvaraisuuden arviointi perustettava tapauskohtaiseen harkintaan ja hankkeen aiheuttamien seurausten arviointiin. Hankkeita ei pidä etukäteen karsinoida sen perusteella, mitkä ovat mahdolliset ennakko-odotukset hankkeen seurauksista. Haluamme muistuttaa, että lupaprosessi vaatii aina työtä ja selvityksiä aiheuttaen siten kustannuksia, joten ympäristövaikutuksiltaan vähäisten tai merkityksettömien hankkeiden osalta on turhaa luvitusta vältettävä. Tarpeellinen tiedonkulku ja valvontamahdollisuudet voitaisiin ei-luvanvaraisissa hankkeissa varmistaa laajentamalla ilmoittamis-/rekisteröintimenettelyn käyttöä.

6) vesivoimalaitokset

Säännöksen 2 momentin mukaan sellaisia muutoksia, jotka eivät aiheuta haittaa, on mahdollista toteuttaa ilman lupaa. Tällaisia hankkeita olisivat perustelujen mukaan esimerkiksi jo aikaisemmin rakennettujen vesivoimalaitosten tulva- ja pohjapatoihin sijoitettavat lisäkoneistot, jotka eivät aiheuta haittaa. Ehdotettu tarkennus perusteluihin onkin tarpeellinen.

Tulevaisuudessa on mahdollista rakentaa uusiakin vesivoimalaitoksia, joilla ei ole ympäristövaikutuksia. Tällaisia ovat esimerkiksi vain osan joen virtaamasta hyödyntävät koneistot, jotka eivät vaikuta vedenkorkeuksiin ja virtaamiin. Hankkeet ovat myös niin pieniä, että luvituksen kustannukset saattaisivat tehdä koko hankkeen kannattamattomaksi. Vesivoimalaitoksen ehdottomasta luvanvaraisuudesta on mielestämme perusteltua luopua niin, että lupaa edellytetään vain sellaisilta vesivoimahankkeilta, joista aiheutuu ympäristövaikutuksia tai jotka muutoin loukkaavat yleisiä tai yksityisiä etuja. Muutos tukisi EU:n RES-E direktiivin (2001/77/EY) velvoitetta hallinnollisten esteiden poistamiseksi uusiutuvien energialähteiden käytöltä
 
Ehdotamme säännöksen 6) kohtaa muutettavaksi seuraavasti:

6) vesivoimalaitoksen rakentaminen, mikäli se vaikuttaa haitallisesti ympäristöön tai toisen etuun tai oikeuteen

5 § Luvan myöntämisen este

Perusteluiden mukaan uudessa laissa selvennettäisiin intressivertailun ja ehdottoman luvanmyöntämisesteen suhdetta lupaharkinnassa niin, että luvanmyöntämisesteet tulisivat harkittavaksi vasta sitten, kun luvanmyöntämisedellytykset muuten olisivat olemassa. Selvennys on kannatettava ja tarpeellinen. Nykyinen vesilaki on mahdollistanut tulkinnan, jonka mukaan lupa hankkeeseen on evätty ilman vertailua hankkeen hyödyistä ja haitoista.  Kestävä kehitys edellyttää taloudellisten, sosiaalisten ja ympäristöllisten tekijöiden yhteistä huomioonottamista. Ennen mahdollista luvan myöntämisesteen toteamista on aina tehtävä hankkeen hyötyjen ja haittojen asianmukainen vertailu. 

Lakiehdotuksen pykälän 2 momentissa säädetään mahdollisuudesta saattaa asia valtioneuvoston ratkaistavaksi silloin, kun esillä on muu kuin yleiseen terveydentilaan tai turvallisuuteen liittyvä luvaneste.  Ehdottomaan luvanmyöntämisestepykälään liittyvä poikkeamismahdollisuus toimikunnan esittämällä tavalla on perusteltu. Luvanmyöntämisestepykälän soveltamiseen liittyy sellaista tarkoituksenmukaisuusharkintaa, joka ei sovi oikeusharkintaan perustuvaan päätöksentekoon, ja siksi valtakunnallisesti merkittävissä hankkeissa on perusteltua mahdollistaa asian käsittely valtioneuvostossa.

Mielestämme voidaan myös kyseenalaistaa, onko ehdottoman luvanmyöntämisesteen sisältävä erityissäännös ylipäätään tarpeen lupaharkintaan jo sisältyvien etuvertailusäännösten lisäksi. Hankkeen merkittävätkään hyödyt tuskin koskaan voisivat käytännön etuvertailutilanteessa ylittää hankkeen laajoja yleisvahingollisia yleisen edun loukkauksia.

6 § Yleisten hyötyjen ja menetysten arviointi 

Toimikunnan ehdotuksen mukaan hankkeesta yleiselle edulle aiheutuvia hyötyjä ja menetyksiä olisi pääsäännön mukaan arvioitava muun kuin raha-arvon perusteella.   Ehdotus muuttaisi ratkaisevasti intressivertailun periaatteita ja johtaisi käytännössä siihen, että rahamääräistä arviointia ei yritettäisikään tehdä. Yksityiset hyödyt ja menetykset sen sijaan arvioitaisiin rahassa (7 §). Harkittaessa luvan myöntämisen edellytyksiä 4 §:n mukaan hyötyjen ja menetysten tulisi olla mahdollisimman pitkälle yhteismitallisia riippumatta siitä, ovatko ne yleisiä vai yksityisiä. Raha-arvo on tältä kannalta ehdottomasti paras arviointiperuste. Kun vielä otetaan huomioon, että lain soveltamiskohteet ovat pääasiassa vesitaloushankkeita, olisi tältäkin kannalta outoa, ellei arviointia tehtäisi ensisijaisesti rahassa. Katsomme, että hyötyjen ja menetysten rahalliset arvot on määritettävä aina, kun se on mahdollista.

Ehdotamme pykälän ensimmäisen momentin viimeisen lauseen muutettavaksi seuraavasti: 

Arvioinnissa tulee voidaan käyttää myös raha-arvoa, jos hyödyn ja menetyksen suuruus voidaan määrittää rahassa.

Pykälän 2 momentti koskee vesienhoidon järjestämisestä annettavan lain mukaisen vesienhoitosuunnitelman huomioon ottamista hyötyjä ja menetyksiä arvioitaessa. Pykälän sisältö vastaa VEPO-toimikunnan ehdotusta. VEPO-toimikunnan perustelut sen sijaan ovat muuttuneet siitä mitä vesilakiehdotuksen perusteluihin on kirjoitettu. Esimerkiksi kohta, jonka mukaan ”tarkoituksena on käyttää hoitosuunnitelmia hyväksi hankkeiden eri lakien mukaisia edellytyksiä arvioitaessa”, ei sisälly VEPO-toimikunnan ehdotukseen, vaan sen sijaan todetaan, että "Säännös tarkoittaisi että vesienhoitosuunnitelman tiedot hankkeen kohteena olevasta vesistöstä vaikuttaisivat hankkeen hyötyjen, haittojen ja vahinkojen arviointiin. Säännös ei siten merkitsisi, että vesienhoitosuunnitelma vaikuttaisi sellaisenaan suoraan luvan myöntämisen edellytyksiin tai syrjäyttäisi vesilain intressivertailun."  Perustelujen on vastattava VEPO-toimikunnan perusteluja.

7 § Yksityisten hyötyjen ja menetysten arvioiminen

Lakitekstin perusteluissa näyttävät kohdat 2) ja 3) vaihtaneen paikkaa. Sovittuja vahinkoja ja käyttöoikeuksia koskevaa kohtaa 2) tarkoittavissa perusteluissa todetaan, että "arvioinnissa ei kuitenkaan otettaisi huomioon korvausten puolitoistakertaisuutta, vaikka tämä korvauksen määrää arvioitaessa tulisi 13 luvun 8 §:n 4 momentin mukaan muuten sovellettavaksi. Tältä osin ei ole tarkoitus muuttaa nykyistä käytäntöä, vaikka tästä ei nimenomaista säännöstä pykälään nykyiseen tapaan sisällytettäisikään". 

Lakitekstiin ei sisälly mitään viittausta perusteluissa kuvatun periaatteen noudattamiseen. Päinvastoin lain sanamuoto viittaa siihen, että ”vapaaehtoisesti luovutettujen alueiden hankkimiskustannukset” otettaisiin kokonaisuudessaan huomioon. Katsomme, että asia ei voi jäädä yksinomaan perustelujen varaan, vaan selkeyden vuoksi se tulee sisällyttää myös lakitekstiin nykyisen vesilain mukaisesti. Ehdotamme lisättäväksi lakitekstiin:

Huomioon ei kuitenkaan oteta 13 luvun 8 §:n 4 momentissa tarkoitettua korotusta vastaavaa osuutta, jos sanottua pykälää olisi ilman sopimusta sovellettava. 

13 § Kalatalousvelvoite ja kalatalousmaksu

Ehdotettu säännös vastaa nykyistä lakia. Nykyisen lain istutusvelvoitteen ensisijaisuus on peräisin ajalta, jolloin aikaisemmin valtiolle maksetuista kalatalousmaksuista oli saatu huonoja kokemuksia, rahanarvon heikkeneminen oli nopeaa, kalastuksella oli tärkeä taloudellinen merkitys paikallisten asukkaiden kannalta ja kalastusolot olivat stabiilit. Mainitut ongelmat ovat ajan myötä poistuneet, ja kalastuksen luonne on olennaisesti muuttunut. Varsinkin sisävesialueilla kalastus on painottunut virkistyskalastukseen.  Taloudellinen hyödyntäminen liittyy useimmiten kalastusmatkailuun. Tämä korostaa kalastusoikeuden haltijan ja hänen laatimansa kalaveden käyttö- ja hoitosuunnitelman asemaa. Kalatalousvelvoite ei nykyoloissa ole tältä kannalta riittävän joustava, koska tarvittavien toimenpiteiden laatu voi nopeastikin muuttua kalastuksen muuttuessa. Myös kalatautien yleistyminen edellyttää usein nopeita muutoksia istutuksiin. Kalaveden käyttö- ja hoitosuunnitelmien ja velvoitehoitosuunnitelmien yhteensovittaminen on osoittautunut vaikeaksi.  Näistä syistä kalatalousmaksu olisi nostettava ensisijaiseksi vahinkojen kompensointitavaksi tai vähintään samanarvoiseksi kalatalousvelvoitteen kanssa. 

Samalla olisi tarkasteltava toimijoiden asemaa. Nykyisessä kompensaatiojärjestelmässä kalastusoikeuden haltijan asema on vaatimaton, vaikka kompensaatio on tarkoitettu hänen edukseen ja vaikka hänellä on suvereeni valta järjestää kalastus ja kalaveden hoito haluamallaan tavalla kalastuslain sallimissa rajoissa. Viranomaisen asema puolestaan on vahva, ja tehtävät sisältävät monia rooleja. Kun toiminnanharjoittajan laatiman istutussuunnitelman hyväksyminen tapahtuu nykyisin valituskelpoisena hallintopäätöksenä, edellä kuvatusta asetelmasta seuraa, että kalastusoikeuden haltijat turvautuvat helposti muutoksenhakuun, mikä vaikeuttaa edelleen käytännön toimia. Toimiva järjestelmä edellyttäisi, että velvoitteena olisi kalatalousmaksu ja että maksu voitaisiin ohjata viranomaisen valvonnassa kalastusoikeuden haltijan käytettäväksi, kun hänellä on riittävät edellytykset järjestää hallitsemansa kalaveden hoito asianmukaisella tavalla. Edellytyksenä olisi lisäksi, että kalaveden omistaja toimittaa kalatalousviranomaisen hyväksyttäväksi riittävän toteuttamissuunnitelman ja sitoutuu raportoimaan viranomaiselle toimenpiteistä ja niiden tuloksellisuudesta. Tällä tavoin järjestetyn toiminnan etuna on selkeä, kullekin toimijalle luonteenomainen tehtävien ja vastuun jakautuminen. Kalatalousviranomaisen asiaksi jäisi ainoastaan toiminnan laillisuuden ja yleisen kalatalousedun valvonta.

Ehdotuksemme lakitekstiksi kuuluu:
13 § Kalatalousvelvoite ja kalatalousmaksu
Jos vesitaloushankkeesta aiheutuu kalastolle tai kalastukselle ilmeistä vahinkoa, on luvan saaja velvoitettava ryhtymään toimenpiteisiin kalastolle tai kalastukselle aiheutuvien vahinkojen ehkäisemiseksi tai vähentämiseksi sekä tarvittaessa toimenpiteiden tuloksellisuuden tarkkailuun sillä vesialueella, johon toimenpiteen vahingollinen vaikutus ulottuu (kalatalousvelvoite). Toimenpiteenä voi hankkeen ja sen vaikutusten laadun mukaan olla kalanistutus, kalatie tai muu toimenpide tai näiden yhdistelmä. Toimenpiteiden sijaan voidaan määrätä niiden kohtuullisia kustannuksia vastaava maksu kalastusoikeuden haltijan tai kalatalousviranomaisen käytettäväksi tarvittavien toimenpiteiden toteuttamiseen (kalatalousmaksu) sillä vesialueella, johon toimenpiteen vahingollinen vaikutus ulottuu. Ympäristölupavirasto voi tarvittaessa antaa maksunsaajalle määräyksiä maksun käytöstä.
Kalatalousvelvoitetta määrättäessä on otettava huomioon kalastuslaissa (286/1982) tarkoitetut kalastusalueen käyttö- ja hoitosuunnitelmat ja muut kalatalousviranomaisen hyväksymät suunnitelmat.

15 § Valmistelulupa

Pykälän tarkoituksena on sallia tarkemmin määritellyin edellytyksin ryhtyminen hankkeen toteuttamiseksi tarpeellisiin toimiin. Perustelujen mukaan säännöksen käyttöala säilyisi nykyisellään. Yleisesti ottaen pykälän muotoilu on huomattavasti nykyistä lakia parempi ja selkeämpi. Sen sijaan ilmaisu ”valmistelulupa” ja pykäläteksti ”toteuttamista valmisteleviin toimiin” antaa vaikutelman, ettei fyysisessä ympäristössä tehtäviä toimenpiteitä juurikaan sallittaisi. Ehdotamme, että pykälän otsikoksi muutettaisiin ”Töidenaloittamislupa”. Pykälätekstiin (1 mom.) ehdotamme seuraavaa muutosta:

Ympäristölupavirasto voi…jo ennen päätöksen lainvoimaiseksi tulemista hankkeen toteuttamiseksi tarpeellisiin toimenpiteisiin (töidenaloittamislupa) Tällainen lupa voidaan myöntää perustellusta syystä, jos:
1) valmistelevat toimenpiteet voidaan…

6 LUKU

Keskivedenkorkeuden pysyvää alentamista ja nostamista koskevilla säännöksillä on tarkoitus erityisesti helpottaa vedenpinnan nostohankkeiden toteuttamista. Toteamme ensiksikin, että luvun kohteiksi mainitaan ainoastaan järvi tai lampi. Samanlainen tilanne voi esiintyä ainakin suvantomaisilla jokiosilla, joten säännöksiä tulisi voida soveltaa vedenkorkeuden muutoshankkeissa yleisesti.

Toteamme lisäksi, että vedenpinnan muutostarpeita esiintyy usein myös säännöstellyissä vesissä, joista säädetään 7 luvussa. Säännöstelyjen kehittämishankkeissa, jotka lähtevät useimmiten muista kuin säännöstelijän tarpeista, vedennousun salliminen säännöstelyrajan yli esimerkiksi kevättulvan aikana saattaa olla ekologisista syistä perusteltua. Katsomme, että tällaisissa tilanteissa 6 luvun edellytysten tulee olla voimassa myös säännöstelyluvan nojalla toimivissa hankkeissa. Luvun 4 §:ään voitaisiin lisätä tällaista tilannetta koskeva momentti.

Viittaamme tässä yhteydessä siihen, mitä jäljempänä ”Vesilakitoimikunnan muistion” ‑kohdalla olemme lausuneet tilusjärjestelyistä.

11 LUKU
3 § Lupahakemuksen sisältö

Säännöksen 2 momentin mukaan "Jos hakemus koskee luvan myöntämistä ympäristövaikutusten arviointimenettelystä annetussa laissa tarkoitetulle hankkeelle, on hakemusasiakirjoihin liitettävä mainitun lain mukainen arviointiselostus". 

Lakia ympäristövaikutusten arvioinnissa säädettäessä pidettiin tärkeänä, että vaikutusten arviointi ei tarpeettomasti saa viivästyttää hankkeiden lupamenettelyjä. Tästä syystä YVA-laki mahdollistaa arviointi- ja lupamenettelyn etenemisen osin samanaikaisesti. Vesilakiehdotuksen perusteluissa onkin aivan oikein todettu, että "koska ympäristövaikutusten arvioinnista annetun lain 11 §:n mukaan kuulemiset voivat tapahtua myös samanaikaisesti, asiakirjojen on oltava lupaviranomaisen käytössä viimeistään ennen hanketta koskevan lupapäätöksen tekemistä. 

Vesilakiasioissa on tähän saakka noudatettu YVA-lain vastaista käytäntöä. Selkeyden vuoksi lakiehdotusta olisi muutettava niin, että 3 §:n 2 momentin ensimmäisen virkkeen loppuun lisätään:

... on hakemusasiakirjoihin liitettävä mainitun lain mukainen arviointiselostus ennen päätöksentekoa.  

19 LUKU Voimaantulo- ja siirtymäsäännökset
7 § Tarkkailuvelvoitetta koskeva siirtymäsäännös

Säännöksen mukaan ympäristölupavirasto voisi alueellisen ympäristökeskuksen hakemuksesta määrätä 3 luvun 11 §:n mukaisen tarkkailuvelvoitteen myös ennen tämän lain voimaantuloa annettuun lupaan perustuvalle hankkeelle. Muutosta perustellaan vesipolitiikan puitedirektiivin tarpeilla. 

Vanhat vesitaloushankkeet ovat usein muuttaneet merkittävästi vesistöjä. Tekojärvet, vedennosto- ja laskuhankkeet ja vesivoimalaitokset ovat saattaneet muuttaa vesiympäristön tilan kokonaan toisenlaiseksi. Vanhojen hankkeiden muuttamissa vesistöissä tilanne on vakiintunut ja vesistöön on muodostunut uutta tilaa vastaava eliöstö. Muodostunut tila on vesilain mukaisen luvituksen kautta syntynyt uusi lainvoimainen vesistön pysyvä tila, jonka jatkuvaa seurantaa ei ole katsottu hankkeesta vastaavan velvollisuudeksi. Vanhoissa vesitaloushankkeissa tarkkailu on koostunut niistä hankkeen toteuttamiseen ja vaikutuksiin liittyvistä tekijöistä, jotka muuttuvat sillä tavoin, että niiden seuranta on tarpeen eli lähinnä vedenkorkeuden ja virtaaman sekä vuosittaisten haitan kompensointitoimenpiteiden tarkkailusta. Näiden lisäksi luvat sisältävät usein työnaikaisen tarkkailun ja lyhytaikaisia seurantoja heti hankkeen valmistumisen jälkeen jonkin etukäteen vaikeasti arvioitavan vaikutuksen selvittämiseksi. 
Katsomme, että vesipolitiikan puitedirektiivin tarkoittamien seurantaohjelmien täytäntöönpano saattaa edellyttää nykyisten tarkkailuohjelmien tarkistuksia. Esimerkiksi kalataloustarkkailun koordinoinnilla puitedirektiivin seurantojen kanssa on mahdollista saada parempi kokonaiskuva vesistön tilasta kustannustehokkaasti. Lain perusteluissa on mielestämme todettava, että mahdollisten vanhojen hankkeiden tarkkailuohjelmien tarkistuksissa uusien elementtien sisällyttäminen tarkkailuohjelmiin voisi tapahtua vain, mikäli hanketta muutetaan tai kehitetään siten, että näissä tekijöissä on odotettavissa muutoksia.

Vesilakitoimikunnan muistio 16.6.2004
2.13 Tilusjärjestelyt vedennostohankkeissa

Vesilakitoimikunnan muistion mukaan ei voida pitää hyväksyttävänä, että keskiveden nostossa osakaskunnan ja uuden rantaviivan väliin jäisi useimmiten kaistale yksityistä vesialuetta. Edelleen toimikunta katsoo, että olisi yhdistettävä tällainen alue osakaskunnan vesialueeseen.  Kyseessä olisi pakkotoiminen liittäminen, jonka kustannukset olisi otettava huomioon hankkeen kustannuksissa. 

Käsityksemme mukaan tällainen menettely voisi tulla kyseeseen hankkeissa, joissa veden alle jäisi merkittäviä maa-alueita ja rannanomistajat hyväksyisivät liittämisen. Tällaisissa tilanteissa veden alle jäävistä maista tehdäänkin yleensä kiinteistökauppa. Useimmissa hankkeissa toimikunnan ehdotus johtaisi kuitenkin siihen, että nostohankkeiden toteuttaminen vaikeutuisi oleellisesti. Rannanomistaja tuskin suostuu hankkeeseen, jos hän sen seurauksena menettää omistamansa ranta/vesialueen. Toisaalta osakaskunnan hallinto saattaisi vaikeutua olennaisesti, mikäli osakaskuntaan tulisi suuri joukko uusia, hyvin pieniä osakkaita.

Vesistön kunnostukseen liittyvät nostohankkeet suunnitellaan yleensä niin, että niillä ei juuri ole vaikutusta ylimpiin, huomattavasti uuden rantaviivan yläpuolelle nouseviin vedenkorkeuksiin. Muutoksilla tavoitellaankin useimmiten alimpien vedenkorkeuksien nostamista. Keskivedenkorkeuden nousu on laskennallinen ja yleensä verrattain vähäinen. Ehdotetusta tilusjärjestelystä huolimatta veden alla olisi yksityistä maata aina kun vedenkorkeus on keskivedenkorkeuden yläpuolella, siis huomattavan osan ajasta. Kyseisten pienten kaistaleiden jääminen rannanomistajan omistukseen ei juurikaan muuta nykyistä tilannetta eikä voine aiheuttaa merkittäviä ongelmia. Toimikunnan ehdotus johtaisi turhiin toimituskustannuksiin, jotka viime aikoina ovat nousseet yleisesti korkeiksi. Tilusjärjestelyvelvollisuus mitä todennäköisimmin estäisi monet järkevät kunnostushankkeet.

Kunnioittavasti
Energia-alan Keskusliitto ry FINERGY

Harry Viheriävaara
toimialajohtaja