Oikeusministeriö
PL 25
00023 VALTIONEUVOSTO	
Lausuntopyyntö OM 7/021/2004, OM0191:00/06/06/2000, 30.6.2006	
	
VESILAKITYÖRYHMÄN MIETINTÖ	
Lausuntona vesilakityöryhmän mietinnöstä (Työryhmämietintö 2006:13) Metsäteollisuus ry toteaa seuraavaa:

Vesilakityöryhmä on jatkanut vesilakitoimikunnan mietinnössä esitettyjen asioiden valmistelua ehdotettuun valtioneuvoston poikkeuslupasääntelyyn liittyviin menettelyllisiin kysymyksiin, luonnontilaisten purojen suojelua koskevaan sääntelyn, aikaisemman lainsäädännön nojalla annettujen lupien tarkistamiseen sekä kalatalousvelvoitteen ja kalatalousmaksun saattamiseen tasa-arvoiseen asemaan. 
1 	Luonnontilaisten purojen sääntely vesilaissa (3 luku, työryhmän mietintö s. 79)
Luvanvaraisia vesitaloushankkeita koskeva lainkohta (3 luku 2§) on epäselvä ja tulkinnanvarainen: "Vesitaloushankkeella on oltava ympäristölupaviraston lupa, kun se voi muuttaa … rantaa tai vesiympäristöä… ja tämä muutos … 8) vaarantaa puron uoman luonnontilan säilymisen…". Tämän perusteella on mahdollista tulkita esimerkiksi luonnontilaisen puron ylittäminen metsätraktorilla tai työkoneella luvanvaraiseksi vesitaloushankkeeksi, mikä ei liene lain tarkoitus. 

Lakiehdotuksen perusteluissa (vesitaloushankkeen määritelmä 1 luku 3§) sanotaan "Käsite siis kattaa kaikki vesialueella toteutettavat toimenpiteet samoin kuin maalla toteutettavat toimenpiteet, jotka vaikuttavat pinta- tai pohjaveteen … luvanvaraisuussäännökset koskisivat … myös sellaisia, joita ei välttämättä helposti mielletä hankkeeksi.". Em. perustelut eivät selvennä asiaa lainkaan, vaan nimenomaan lisäävät tulkinnan mahdollisuuksia siihen suuntaan, että myös suoranaisesti vesitaloushankkeeksi luokittelematon metsätraktorilla ajo tai vastaava satunnainen toimenpide saattaisi olla luvanvaraista.

Jotta lain soveltaminen käytäntöön olisi selkeämpää, tulisi lain perusteluihin (3 luku 2§) lisätä kohtaan "Tyypillisiä säännöksen tarkoittamia toimenpiteitä ovat ojitus, patoaminen ja perkaaminen, mutta ei esim. puron satunnainen ylitys työkoneella metsätaloushankkeen yhteydessä."

3 luvun 2§:n perusteluissa määritellään myös luonnontilan käsitettä: "…Säännös ei myöskään edellytä sitä, että koko puron olisi oltava luonnontilainen, vaan luvantarve syntyy, jos toimenpide vaikuttaa kuvatulla tavalla puron luonnontilaiseen osaan". Tässä jää täysin epäselväksi, kuinka laaja puron luonnontilaisen osan on oltava, jotta luvantarve syntyy.

Käytännön metsätaloustyössä noro, puro ja joki on voitava erottaa maastossa ilman valuma-alueen laajuuden selvittelyä toimistossa karttatyönä, koska näitä koskevat erilaiset määräykset. Vesilain määritelmien mukaan tämä ei onnistu. Noron huomaaminen maastossa kuivana kesänä tai lumen alta voi olla käytännössä mahdotonta, tällöin ei myöskään onnistu sen valuma-alueen määrittely kartalta. Ongelmia aiheuttaa myös se, että monet pienimmät purot ja etenkin norot puuttuvat maastokartoilta kokonaan. 

Epäselvästä määrittelystä ja hankalasta tunnistamisesta johtuen on käytännön työssä suuri riski syyllistyä tahattomasti vesilain rikkomiseen. Metsäteollisuuden mielestä tällaisiin seurauksiin johtavat epätarkkuudet on ehdottomasti poistettava lakiehdotusta ja sen perusteluja muokkaamalla. 
2 	Kalatalousvelvoitteet ja kalatalousmaksut sekä luvan raukeaminen (3 luku, työryhmän mietintö s. 79)
Vesilakityöryhmä ehdottaa, että kalatalousvelvoitteet ja kalatalousmaksu saatettaisiin lainsäädännössä samanarvoisiksi. Metsäteollisuus ry kannattaa tätä ehdotusta. 

Vesilakityöryhmä ehdottaa, että kalatalousmaksua voitaisiin käyttää tarkkailuun ja suunnitelmien tekoon. Metsäteollisuus ry:llä ei ole tähän huomauttamista. Korostamme kuitenkin, että on samalla huolehdittava siitä, että varojen ohjaaminen tarkkailuun tai suunnitelmien tekoon eivät korota toiminnanharjoittajille aiheutuvia kustannuksia.
2.1 	Luvan määrääminen raukeamaan
3 luvun 23§:ssä säädetään luvan määräämisestä raukeamaan. Jos luvan raukeaminen tapahtuu vastoin luvanhaltijan tahtoa, tulisi lakitekstissä täsmentää, mitä tarkoitetaan sillä, että hanke on menettänyt alkuperäisen merkityksensä. Tämän voi toteuttaa esimerkiksi seuraavalla lisäyksellä: 

Hankkeen ei kuitenkaan ole katsottava menettäneen alkuperäistä merkitystään pelkästään sen takia, että hankkeen merkitystä vaaditaan arvioitavaksi uudelleen taikka vesien käyttömuotojen  arvostukset ovat muuttuneet ja hankkeesta aiheutuu haittaa vesien tai rantojen muulle käytölle.

(Ks. myös perustelut s. 47). Muussa tapauksessa määräys voi johtaa luvan haltijan oikeuksien loukkaamiseen, kun lupien pysyvyys voidaan muiden vesistön käyttäjien taholta kyseenalaistaa.

Metsäteollisuus ry ehdottaa, että lakiin kirjataan lisäksi ne menettelytavat, joita noudattaen alkuperäisen merkityksensä menettäneen vesihankkeen rakennelmiin liittyvät ylläpitovelvoitteet voidaan siirtää toiselle taholle. Esimerkkinä tällaisesta tapauksesta on pato, jota ei enää tarvita alkuperäiseen käyttötarkoitukseensa, mutta padon purkamista seuraava veden pinnan korkeuden muutos aiheuttaisi kohtuutonta haittaa virkistyskäytölle ja ympäristölle. Tällöin velvoitteet tulisi voida siirtää toiminnanharjoittajalta pois esimerkiksi yleistä etua valvovalle viranomaiselle tai hankkeesta hyötyvälle taholle. Mikään taho ei välttämättä ole halukas tai organisaation puuttuessa kyvykäs ottamaan vapaaehtoisesti vastuuta padon kunnossapitoon ja säännöstelyyn liittyvistä kustannuksista ja muista velvoitteista. Ks myös perustelut s.48. Asialla on nykyisin entistä enemmän merkitystä, koska veden pinnankorkeus on usein tärkeätä pitää sillä vakiintuneella tasolla, johon virkistyskäyttö on sopeutunut. 
3 	Vesilain korvaussäännösten ajanmukaistaminen (13 luku, työryhmän mietintö s. 86)
Korvausluvun 2§:ssä käsitellään laitteen tai rakennelman virheellisestä toiminnasta aiheutuneen edunmenetyksen korvaamista. 

Asiakohtaa tulisi muuttaa siten, että välillisten vahinkojen korvattavuuden edellytyksenä olisi tahallisuus tai törkeä tuottamus. Vesiasioissa toiminnanharjoittajan tuottamusvastuu käytännössä tarkoittaa lähes ankaraa vastuuta. Myöskään vahingonkorvauslaissa välillisten vahinkojen korvausvastuun perusteeksi ei riitä tavallinen tai lievä tuottamus, vaan taloudellisen vahingon korvaamiseen on oltava erittäin painavia syitä. Ehdotetun 2 §:n 1 momentin viimeinen lause kuuluisi muutettuna:
	Muu kuin omaisuutta välittömästi kohdannut 	edunmenetys korvataan kuitenkin vain, jos omistaja tai 	haltija ovat menetelleet tahallisesti tai törkeän	tuottamuksellisesti.

13 luvun 13§ on käsitelty korvausten maksamista. 13 § 3 mom. sanotaan, että
	Kertakaikkinen rahakorvaus on määrättävä 	maksettavaksi tai asianmukaisesti talletettavaksi 	ympäristölupaviraston määräämänä aikana…

Epäselväksi jää mihin talletus pitää tehdä. Selkeyden vuoksi lakitekstiin tulisi lisätä, että talletus tehdään lääninhallitukseen maksutalletuslain (281/1931) mukaan.

13 luvun 14§ on käsitelty korvaukselle suoritettavaa korkoa. 14§ 1 mom. sanotaan 
	Määrättäessä korvaus 5 §:n 1 - 3 momentissa 	tarkoitetusta edunmenetyksestä on samalla määrättävä 	maksettavaksi vuotuista korkoa kuusi prosenttia 	eräpäivään saakka siitä hetkestä, jolloin 	korvausvaatimus esitettiin tai sitä koskevan 	korvauskysymyksen käsittely muutoin tuli vireille.

Korvausvaatimuksia voidaan esittää käytännön tilanteissa myös suoraan toiminnanharjoittajille. Siten kohtaa tulisi perusteluissa mainitun mukaisesti selventää:
	Määrättäessä korvaus 5 §:n 1 - 3 momentissa 	tarkoitetusta edunmenetyksestä on samalla määrättävä 	maksettavaksi vuotuista korkoa kuusi prosenttia 	eräpäivään saakka siitä hetkestä, jolloin 	korvausvaatimus esitettiin viranomaiselle tai sitä 	koskevan korvauskysymyksen käsittely muutoin tuli 	vireille.

Lupa-asioiden käsittelyajat ovat usein pitkiä (jopa kymmeniä vuosia) ja Metsäteollisuus ry katsoo, että tästä syystä korkomääräyksestä aiheutuu toiminnanharjoittajille kohtuuttomia kustannuksia. Siten metsäteollisuus ry esittää lakiin kirjattavaksi, että viranomaisen on käsittelyn viivästyessä kohtuullistettava käsittelyajalta maksettavaa korkoa. Kohtuullistamisen määrä voisi olla esim. koron maksu 24 kk käsittelyajalta. 

Lisäksi Metsäteollisuus ry katsoo, että koron maksuun ei pidä asettaa velvoitetta mikäli lupakäsittely tai luvan voimaan astuminen viivästyy yli em. ajan korvauksen saajan viivyttelyn tai lupa-asiasta tekemän valituksen johdosta.  

Metsäteollisuus ry katsoo, että olemassa olevan toiminnan luvan tarkistamisen ei voida katsoa olevan 14§ mukaista toimenpiteeseen ryhtymistä. Nykyisessä vesilaissa asian tulkinta on jätetty avoimeksi, joka on aiheuttanut kohtuuttomia tilanteita korvauksia sisältäneissä lupakäsittelyissä em. 14§ mukaisessa koron maksussa luvan käsittelyajalta.

Metsäteollisuus ry katsoo, että pitkään vallinnut yleinen korkotaso huomioon ottaen kuuden prosentin korko ei ole kohtuullinen, vaan asiassa tulisi käyttää korkolain 3 §:n 2 momentissa tarkoitettua viitekorkoa. Nykyinen 6 %:n korkokanta on yhtenevä pakkolunastusmenettelyssä haltuunotosta alkavan koronmaksuvelvollisuuden kanssa (LunastusL 95§). On kuitenkin huomattava, että pakkolunastusmenettelyssä aika, jolta korkoa on maksettava, on merkittävästi vesitalous- ja ympäristölupien käsittelyaikoja lyhyempi. 

Käytännössä korvaustilanteissa määrätty 30 päivän maksuaika on liian lyhyt. Kohtaan tulisi kirjata ehto, että toiminnanharjoittaja ei ole velvollinen maksamaan viivästyskorkoa, mikäli maksun viivästyminen johtuu maksun saajasta (omistuksen epäselvyys, tilitietojen puuttuminen, kuolinpesien valtakirjojen puuttuminen). 

Tässä yhteydessä on aihetta sivuavana syytä huomauttaa, että voimassa olevan verolainsäädännön mukaan maksaja on velvollinen toimittamaan ennakonpidätyksen ja tekemään veroviranomaiselle saajakohtaisen muodoltaan säännellyn vuosi-ilmoituksen vesilain nojalla määrätystä 6 % tuottokorosta, mutta ei viivästyskorosta eikä pakkolunastuskorvauksen korosta. Velvoite aiheuttaa määrään nähden huomattavan lisätyön ja suhteettomat kustannukset, Epäkohdan korjaaminen tulisikin saattaa pikimmiten vireille lisäämällä vesilain nojalla maksettavan koron VeroH päätöksen 1056/2004 pidätysvelvollisuudesta vapautettujen luetteloon.

13 luvun 15§ koskee korvauksen palauttamista ja perusteluissa on tarkennettu millä edellytyksillä korvausta ei tarvitse palauttaa. 

Vakiintuneen oikeuskäsityksen mukaan perusteeton etu on palautettava. Jos joku on käyttänyt perusteetta saadun korvaussumman, se ei voi olla syy jättää korvausta palauttamatta toiminnanharjoittajalle. Maininta on syytä poistaa perusteluista. Palautusta koskevan säännöksen muotoilu voimassa olevassa laissa on johtanut siihen, että olosuhteisiin tai kohtuusnäkökohtiin vedoten perusteetta tai virheellisesti määrättyjä korvauksia ei ole määrätty palautettavaksi. Lakitekstissä tulisikin selvästi todeta pääsääntönä olevan, että perusteetta maksettu korvaus määrätään palautettavaksi. Ehdotetusta sanamuodosta mainittu tarkoitus ei ole luettavissa.

Ehdotetusta 13 luvun 5 §:n 1 momentista saa sen käsityksen, että korvausta voi vaatia, vaikka korvauskysymys on jo aiemmin lainvoimaisesti ratkaistu. Kohta tulee tarkistaa.
4 	Voimassa olevien lupien tarkistaminen (19 luku, työryhmän mietintö s. 95)
Vanhojen lupien tarkistamiseen on ehdotettu merkittävää muutosta nykyiseen verrattuna. Metsäteollisuuden vesilain mukaisista luvista suuri osa on annettu 1900-luvun alkupuolella ennen nykyisen vesilain säätämistä. Nyt ehdotetulla vesilain muutoksella ulotettaisiin lupamääräysten tarkistamisoikeus ja oikeus antaa uusia lupamääräyksiä myös vesilakia edeltävälle ajalle (14 §). 

Tarkistamisoikeus tulisi lakitekstissä rajata ehdotettua suppeammin tarkoittamaan huomattavien haitallisten vaikutusten estämistä. Oikeuskäytännössä ilmausta "olosuhteiden muuttuminen" on tulkittu esimerkiksi kalatalousvelvoitteiden osalta laveasti niin, että kun luvan antamisesta on kulunut 50 – 100 vuotta peruste on useimmiten käytettävissä ja lupa siis tarkistettavissa. Kysymyksessä on merkittävä puuttuminen oikeudenhaltijalle nykyisen lainsäädännön mukaan kuuluviin oikeuksiin. Useasti luvan tarkoittama toiminta, kuten vedenotto tai energiantuotanto, on keskeinen harjoitettavan toiminnan kannalta. 

Vakiintunut nykyinen tilanne, jossa ennen vesilain säätämistä annettujen lupien tarkoittamia oikeuksia ei pääsääntöisesti voida muuttaa vastoin luvan haltijan tahtoa, tulisi säilyttää. Mikäli tarkistus on välttämätöntä, peruste tarkistamiselle tulisi selkeästi rajata näihin tapauksiin. 

5 	Vesilain suhde muuhun lainsäädäntöön 
Vesilakityöryhmän tarkoituksena on ollut selkeyttää vesilain suhdetta muuhun lainsäädäntöön mm. ojitushankkeiden, ruoppauksen ja vedenoton osalta. Metsäteollisuus ry katsoo, että kaikilta osin tässä ei ole onnistuttu. Esimerkiksi. ruoppausmassan sijoittamisessa toisen maalle tulisi voida päättää vesilain mukaisessa lupakäsittelyssä samalla kun päätetään ruoppauksesta. Nyt vaikuttaa siltä, että 

muutoksista huolimatta jouduttaisiin hakemaan erikseen sekä vesilain että ympäristönsuojelulain mukaista lupaa vaikka luvat useissa tapauksissa käsittelee sama viranomainen. 

METSÄTEOLLISUUS RY

Anne Brunila
toimitusjohtaja