Oikeusministeriö		
PL 25
00230  VALTIONEUVOSTO

Viite:	Lausuntopyyntö 4.8.2004 nro OM 7/021/2004	

Asia:	Vesilakitoimikunnan mietintö

Hämeen työvoima- ja elinkeinokeskus pitää vesilakitoimikunnan ehdotusta vesilain uudistamiseksi yleisesti ottaen hyvänä, mutta kiinnittää oikeusministeriön huomiota seuraaviin yksityiskohtiin.

1. Viranomaiset

Lakiehdotuksen 1 luvun 7 §:ssä säädetään vesitalousasioita hoitavista viranomaisista. Pykälässä on erikseen mainittu maa- ja metsätalousministeriö, ympäristöministeriö, ympäristölupavirasto, kunnan ympäristönsuojeluviranomainen, ojitustoimituksen toimitusmies, alueellinen ympäristökeskus ja käräjäoikeus. Työvoima- ja elinkeinokeskuksia ei ole tässä yhteydessä erikseen mainittu, vaan muiden valtion viranomaisten toimivallasta on yleisesti säädetty pykälän viimeisessä momentissa viittaamalla asiasta vesilaissa tai muussa laissa säädettyyn. Pykälän perusteluissa työvoima- ja elinkeinokeskus mainitaan yhdessä metsähallituksen, tielaitoksen ja merenkulkulaitoksen kanssa.

Työvoima- ja elinkeinokeskuksen kalatalousyksikkö valvoo vesiasioissa yleistä kalatalousetua, ja lisäksi lakiehdotuksen 3 luvun 11, 13 ja 14 §:ssä säädetyllä tavalla tarkkailu- ja kalatalousvelvoitteen toteutusta ja sekä kalatalousmaksun käyttöä. TE-keskus on alueellisen ympäristökeskuksen ohella toinen keskeinen vesien käyttöä ohjaava valtion viranomainen, joka osallistuu vesienhoidon järjestämistä koskevan lakiesityksen mukaan myös EU:n vesipuitedirektiivin toimeenpanoon. Tämän vuoksi on perusteltua, että TE-keskus mainitaan erikseen 7 §:ssä lisäämällä siihen seuraava 6 momentti:

Työvoima- ja elinkeinokeskus valvoo alueellaan yleistä kalatalousetua ja kalataloudellisten velvoitteiden toimeenpanoa.

2. Vesiluontotyyppien suojelu

Ehdotuksen 2 luvun 9 § koskee eräiden vesiluontotyyppien suojelua. Hämeen TE-keskus esittää, että pykälän 1 momenttiin lisätään myös luonnontilaiset purot, joilla on suuri merkitys mm. purotaimenen ja jokiravun kantojen säilymiselle. 

3. Ehdoton luvanmyöntämiseste

Ehdotuksen 3 luvussa on luvanvaraisia vesitaloushankkeita koskevat säännökset. Mietintöön liittyvissä eriävissä mielipiteissä esitettyihin perusteluihin viitaten Hämeen TE-keskus katsoo, että 3 luvun 5 §:n 2 momentti ja siihen liittyvä 11 luvun 20 § eivät ole tarpeen, vaan laissa tulee edelleen säilyttää kriteerit ehdottomalle luvan myöntämisen esteelle.

4. Hyödyn arviointi

3 luvun 6 ja 7 §:ssä on säännökset yleisten ja yksityisten hyötyjen ja menetysten arvioinnista.  Yleiselle edulle aiheutuvat hyödyt ja menetykset arvioitaisiin yleiseltä kannalta. Yksityisiä menetyksiä arvioitaessa hankkeen toteuttamiskustannuksia ei otettaisi huomioon. Hämeen TE-keskus katsoo Ilpo Kurosen eriävässä mielipiteessä esitettyihin perusteluihin viitaten, että luvan myöntämisen edellytyksiä harkittaessa tulee käyttää nettohyötyperiaatetta eli ottaa huomioon myös hankkeen toteuttamiskustannukset.

5. Kalataloudellinen tarkkailu

Lakiehdotuksen 3 luvun 11 § koskee tarkkailuvelvoitetta. Esitys parantaa ja selkiinnyttää selvästi voimassaolevan lain 2 luvun 14 §:n säännöksiä, ja vastaa sisällöllisesti ympäristönsuojelulain tarkkailusäännöksiä. TE-keskus pitää kuitenkin periaatteessa tärkeänä, että vesilaissa olisi myös ympäristönsuojelulain 5 §:ää vastaava säännös luvanhaltijan velvollisuudesta olla selvillä toimintansa aiheuttamista ympäristövaikutuksista, ympäristöriskeistä ja haitallisten vaikutusten vähentämismahdollisuuksista. Tätä ehdotti myös äskettäin mietintönsä jättänyt ympäristöministeriön tarkkailun periaatteita ja menettelytapoja pohtinut työryhmä. Tällainen säännös sopisi luontevasti 2 luvun 7 §:ään.

Ehdotuksen 3 luvun 11 §:n mukaan lupavirasto voisi lupaa myöntäessään päättää kalataloudellisen tarkkailuvelvoitteen hyväksymisen delegoinnista TE-keskukselle. Perustelujen mukaan tarkoituksena on, että tarkkailuvelvoitteet määrätään mahdollisimman yksityiskohtaisesti lupapäätöksessä. Myös TE-keskus pitää mahdollisena, että vakiintuneiden ja pitkään jatkuneiden tarkkailujen ohjelmat hyväksytään luvissa. Sen sijaan uusien kalataloudellisten tarkkailuohjelmien ja yhteistarkkailuohjelmien hyväksyminen olisi pääsääntöisesti tarkoituksenmukaista delegoida TE-keskukselle. Tätä ehdotti myös em. tarkkailutyöryhmä. TE-keskus ehdottaa, että esityksen perusteluja tältä osin täsmennetään.

6. Kalatalousvelvoite ja kalatalousmaksu

Ehdotuksen 3 luvun 13 ja 14 § selkiinnyttävät olennaisesti kalatalousvelvoitteen ja kalatalousmaksun toimeenpanoa. Suoran velvoitteen ja kalatalousmaksun määräämisen perusteet eivät kuitenkaan muuttuisi nykyisestä. Näin ollen hoitovelvoite olisi ensisijainen, ja kalatalousmaksu määrättäisiin tilanteessa, jossa toimenpiteiden suorittaminen aiheuttaisi niillä saavutettavaan hyötyyn verrattuna kohtuuttomia kustannuksia, tai kalatalousvelvoite ei muusta syystä olisi tarkoituksenmukainen.

Hämeen TE-keskus katsoo, että hoitovelvoite ja kalatalousmaksu olisi perusteltua saattaa tasavertaiseen asemaan, ja siten väljentää kalatalousmaksun määräämisen perusteita. Käytännössä kalatalousmaksu on lähes aina suoraa velvoitetta tarkoituksenmukaisempi kompensointitapa. Kalatalousmaksu mahdollistaa joustavan kompensaation, jossa voidaan ottaa huomioon luontaisten kalakantojen vaihtelut ja haitta-alueella toteutettavat muut hoitotoimet. Myös vesialueiden omistajat, kalastusalueet ja muut asianosaiset voivat helpommin vaikuttaa kalatalousmaksulla tehtäviin toimiin kuin suoraan velvoitteeseen.

TE-keskus ehdottaa, että 3 luvun 13 §:n 1 momenttiin lisätään toimenpiteenä kalojen elinympäristön kunnostus, ja että 2 momentti kirjoitetaan seuraavaan muotoon:

Hankkeesta vastaava voidaan määrätä suorittamaan kalatalousvelvoitteen asemesta sen kohtuullisia kustannuksia vastaava maksu kalatalousviranomaisen käytettäväksi 1 momentissa tarkoitettujen toimenpiteiden suunnitteluun, toteuttamiseen ja tuloksellisuuden tarkkailuun (kalatalousmaksu).

Mietintöön liittyvässä taustamuistiossa on esitetty, että kalatalousvelvoitteita ja kalatalousmaksuja koskevan käytännön toimivuus ja uudistamistarpeet tulee vielä erikseen selvittää. Hämeen TE-keskus pitää tällaista selvitystä turhana, koska asiaa on äskettäin selvitetty kalataloudellisten istutus- ja maksuvelvoitteiden toimeenpanoa ohjeistavassa työryhmässä (työryhmämuistio MMM 2003:12). Työryhmässä olivat edustettuina kaikki keskeiset osapuolet, ja MMM on työryhmän yksimielisten ehdotusten perusteella antanut velvoitteiden ja maksujen menettelytapoja koskevat ohjeet.

Muistiossa on myös pidetty ongelmana TE-keskuksen roolia yleisen edun valvojana ja samanaikaisesti kalatalousvelvoitteen toteutuksen valvojana ja kalatalousmaksujen käyttäjänä. Tällä perusteella toimikunta on katsonut, että mahdollisuutta TE-keskuksen tehtävien selkiyttämiseksi selvitettäisiin. Myös tätä selvitystä Hämeen TE-keskus pitää tarpeettomana. Hämeen TE-keskus ei näe ongelmaa siinä, että TE-keskus yleisen edun valvojana esittää näkemyksensä kalatalousvelvoitteen suuruudesta ja luvan määräämisen jälkeen valvoo määrätyn velvoitteen toteuttamista.  Kalatalousmaksujen käytöstä on syytä todeta, että suunnittelu jo nyt tapahtuu yhteistyössä asianosaisten kanssa ja heitä kuullen. Kalatalousmaksun käyttösuunnitelman varsinainen toteuttaja TE-keskus ei ole, vaan suunnitelman mukaisten toimenpiteiden kilpailuttaja ja tilaaja. Valvonnan mahdollisuus on tarvittaessa myös alueellisella ympäristökeskuksella ja käytännössä poikkeuksetta myös ao. kalastusalueella ja vesialueen omistajalla.

Suurin kalatalousvelvoitteiden toimeenpanoon liittyvä ongelma on ollut se, ettei toteutuksen menettelytavoista ja mahdollisesta muutoksenhakutiestä ole ollut säännöksiä.  Tämän ongelman ehdotetut säännökset ratkaisisivat. Hallintolain mukaiset menettelyt tosin lisäävät melkoisesti byrokratiaa ja kustannuksia, ja ehdotuksen 15 luvun 1 §:ssä oleva muutoksenhakumahdollisuus todennäköisesti hidastaa velvoitteiden käytännön toteutusta. Olisikin vielä syytä harkita, voitaisiinko ainakin pienten tarkkailuohjelmien, kalatalousvelvoitteiden ja –maksujen toimeenpanoon liittyvä päätöksenteko ja muutoksenhaku hoitaa ehdotettua kevyemmällä menettelyllä.  

7. Uiton jälkihoito

Ehdotuksen 9 luvun 21 §:ssä on säännökset uiton jälkihoitotoimenpiteistä. Pykälän 2 momentin mukaan alueellinen ympäristökeskus voi ryhtyä toimenpiteisiin sellaisten aikaisemmin harjoitettua uittoa varten tehtyjen laitteiden tai rakennelmien poistamiseksi tai muuttamiseksi, jotka voivat olla vaaraksi tai haitaksi vesistöä käytettäessä sekä uomassa tehtyjen perkausten palauttamiseksi ennalleen. TE-keskus katsoo, että nämä toimenpiteet tulee säätää ympäristökeskuksen velvollisuudeksi ainakin tapauksissa, joissa laitteista, rakennelmista tai perkauksista aiheutuu merkittävää vaaraa tai haittaa. 

8. Valvonta

Ehdotuksen 14 luvussa ovat valvontaa ja hallintopakkoa koskevat säännökset. Ensimmäisessä pykälässä valvontaviranomaisiksi on määritelty alueellinen ympäristökeskus ja kunnan ympäristönsuojeluviranomainen, ja perustelujen mukaan kyse on vesilain laillisuusvalvonnasta vastaavista viranomaisista. Laillisuusvalvonnan katsotaan tarkoittavan lain ja sen nojalla annettujen säännösten ja määräysten valvontaa, mikä kattaa myös lupien ja lupamääräysten noudattamisen valvonnan.

Mikäli laillisuusvalvonta määritellään perusteluissa esitetyn mukaisesti, kuuluu valvontaviranomaisiin ilman muuta myös TE-keskus, joka 3 luvun 11 § mukaan valvoo kalataloudellisen tarkkailuvelvoitteen noudattamista ja 14 §:n mukaan kalatalousvelvoitteen noudattamista. Tällä perusteella  14 luvun 1 §:ään tulee lisätä seuraava toinen momentti:

Työvoima- ja elinkeinokeskus valvoo tämän lain nojalla annettujen kalataloudellisten velvoitteiden noudattamista.

9. Tarkkailua koskeva siirtymäsäännös

Ehdotuksen 19 luvun 7 §:ssä on tarkkailuvelvoitetta koskeva siirtymäsäännös, jonka mukaan ympäristölupavirasto voi alueellisen ympäristökeskuksen hakemuksesta määrätä tarkkailuvelvoitteen myös ennen lain voimaantuloa annettuun lupaan perustuvalle hankkeelle. Koska TE-keskus 3 luvun 11 §:n mukaan valvoo kalataloudellisten tarkkailuvelvoitteiden noudattamista, on oikeus vastaavan hakemuksen tekoon perusteltua antaa myös TE-keskukselle.

10. Kotirauhan ulottaminen pihaan välittömästi liittyville vesialueille

Vesilain uudistamisen lisäksi toimikunta on taustamuistiossaan ehdottanut myös rikoslain 25 luvun 11 §:ään sisältyvän kotirauhan ulottamista pihaan välittömästi liittyville vesialueille. Rangaistavaa tulisi olla esimerkiksi häiritsevä edestakainen ajo vesiskootterilla tai muulla vesikulkuneuvolla rannan läheisyydessä. Hämeen TE-keskus toteaa, että uudistusta harkittaessa on tarpeen huolehtia siitä, ettei vesilain yleiskäyttöoikeuksien tai vesialueen muun laillisen käyttöoikeuden asianmukaista käyttämistä tarpeettomasti rajoiteta. Kalastuksen ja ravustuksen osalta tarpeelliset rajoitukset on jo säädetty kalastuslain 39 §:ssä.

Kalatalousjohtaja		Jukka Muhonen