Oi‑

~5	'f

to co =Co/ct /o~7 o0

S Y K E

15.11.2004	SYOOJ0095-121
Oikeusministeriö
OM:n lausuntopyyntö 30.7.2004, Dnro OM 7/021/2004 LAUSUNTO VESILAKITOIMIKUNNAN MIETINNÖSTÄ
Suomen ympäristökeskus esittää lausuntonaan vesilakitoimikunnan mietinnöstä seuraavan.

YLEISTÄ

Vesilain uudistamisehdotusta laadittaessa on tehty mittava työ. Nykyinen vesilaki on kokenut niin monia osittaisuudistuksia, että niiden seurauksena laki on sekava. Lain rakenteesta johtuen sen viittausmenettely tekee nykyisen lain tulkinnan hankalaksi. Vesi-laki on muutoinkin syytä ajanmukaistaa. Toimikunnan ehdotus vesilain lukujen ja niiden pykälien otsikoinniksi tekisi laista nykyistä selkeämmän. Lakiluonnos onkin hyvä pohja vesilain uudistamiselle.

Toimikunta on ehdottanut, että uudenkin lain nimi olisi vesilaki. Toimikunta on pohtinut vaihtoehtoina myös vesitalouslakia ja vesienkäyttölakia. SYKE katsoo, että vesitalouslaki sopisi uuden lain nimeksi. Mikäli nimi pidettäisiin vesilakina, aiheutuisi tästä huomattavaa hankaluutta, koska aina pitäisi täsmentää, minkä ajankohdan mukaista vesi-lakia tarkoitetaan. Kun nyt vesilaki muuttuisi huomattavasti, olisi senkin takia perusteltua nimetä se uudelleen ja vesilaista erottuvalla tavalla. Vesitalouslaki kuvaisi hyvin lain luonnetta.

Luonnon, myös vesiluonnon monimuotoisuuden heikentymisen pysäyttämisen ja suojelun tarve on yleisesti tiedostettu, mikä näkyy mm. maailmanlaajuisten luonnonsuojelu-sopimusten sekä EY:n lainsäädännön tavoitteissa, ja minkä tulisi heijastua myös kansalliseen lainsäädäntöön. Luonnon monimuotoisuuden näkökulmaa on tuotu esille vesi-lakiesityksen perusteluissa. Kuitenkin myös itse lakiesityksessä luonnon monimuotoisuuden suojelutavoitteiden tulisi näkyä nykyistä selvemmin. Vesilaki on yksi keskeisimmistä suojelun toteutuskeinoista lukuisilla Natura 2000 -alueilla, joilla vesilailla pyritään turvaamaan alueilla olevien vesiluontotyyppien ja vedessä elävien lajien suojelutasoa.

Vesilakitoimikunnan mietinnön alussa olevassa muistiossa on todettu, että esitysluonnoksesta puuttuvat muun muassa liitännäislakien muutosehdotukset. Esimerkiksi Natura 2000 -verkoston alueilla suojelun perusteet ja suojelun toteutuskeinot vaihtelevat. Natura 2000 -alueisiin voi kohdistua hyvin monenlaisia vesitaloushankkeita. Tästä syys-tä Natura 2000 -alueiden vesiluonnon ja vedestä riippuvaisten luontotyyppien ja lajien

2/13
suojelun kannalta olisi tärkeää lainvalmistelun jatkotyössä tarkastella eri lainsäädännön (kuten vesilaki, luonnonsuojelulaki, koskiensuojelulaki, metsälaki) keskinäisiä suhteita ja liittymäkohtia.

Ympäristönsuojelulain ja vesilain yhdenmukaisuutta tulisi pyrkiä lisäämään. Tämä koskee erityisesti hankkeiden vaikutusten tarkkailua ja laadunvarmistusta, joita on tarkemmin kommentoitu jäljempänä 3 luvun 11 §:n kohdalla.

Toimikunta on ehdottanut, että tietyissä tapauksissa valtioneuvosto voisi myöntää poikkeuksen luvan myöntämisen esteestä, jos hanke on yleisen edun kannalta tärkeä (lakiehdotus 3:5). Vaikka luonnonsuojelulain 66 §:ssä on vastaavan kaltainen menettely, voisi olla perusteltua harkita laajemmin valtioneuvoston roolia suhteessa eri lakien mukaisten hankkeiden lupakäsittelyyn. Mikäli lupaharkintaan katsotaan perustelluksi yhdistää valtioneuvoston käsittely, se voisi olla luontevampi esim. ympäristövaikutusten arvioinnin jälkeen ja ennen varsinaista lupakäsittelyä. Mikäli tällainen Ruotsissa sovelletun kaltainen menettely toteutettaisiin, tulisi etukäteen laatia kriteerit, mitkä ovat sellaisia hankkeita, joissa tällaista menettelyä sovellettaisiin.

Lakiehdotuksen mukaan intressivertailussa ei otettaisi huomioon hankkeen toteuttamiskustannuksia (3:7). Periaatteessa voidaan ajatella, että koska luvan hakija ottaa ne omassa harkinnassaan huomioon, toteuttamiskustannuksia ei tulisi niiden erilaisen luonteen vuoksi rinnastaa hankkeen hyötyihin ja haittoihin. SYKE kuitenkin katsoo, että lain jatkovalmistelussa tulisi vielä selvittää sellaista mandollisuutta, että erityisesti merkittävissä yhteiskunnan toteuttamissa hankkeissa päätöksenteon tueksi esimerkiksi vesiasetuksessa edellytettäisiin tehtäväksi kansan- tai aluetaloudellinen vertailu hankkeen kustannuksista ja hyödyistä.
VESILAIN YLEISPERUSTELUT
Yleisperustelujen kappaleessa 2.1.7. Luonnonsuojelulaki (s. 12), toisen kappaleen lo-pulla todetaan "... Luonnonsuojelualueen ulkopuolisia toimenpiteitä tämä ei kuitenkaan koske, sillä rauhoitussäännökset eivät ulotu suojelualueen ulkopuolelle." Vaikka sivulla 13 todetaan 2. kappaleessa, että Natura 2000 –alueiden luonnonarvoja ei saa merkittävästi heikentää myöskään Natura 2000 –alueiden ulkopuolisilla toimenpiteillä, on sivun 12 teksti.erillisenä tekstinä harhaanjohtava. Asian selkiyttämiseksi tulisi sivun 12 toisen kappaleen jatkoksi todeta "Poikkeuksen tästä tekevät ne luonnonsuojelualueet, jotka on sisällytetty Natura 2000 -verkostoon".

VESILAKIEHDOTUSTA KOSKEVAT YKSITYISKOHTAISET KOMMENTIT 1 LUKU YLEISET SÄÄNNÖKSET

Luvusta on siirretty 2 lukuun nykyisessä vesilaissa olevat yleiset velvollisuudet, sitoumukset ja rajoitukset. Tämä selkeyttää asioiden ryhmittelyä.

3 § Määritelmiä
Määritelmissä puro tarkoittaa <100 km2 :n valuma-alueelta vetensä saavaa virtaavaa vesistöä. Vesipolitiikan puitedirektiiviin liittyvässä kansallisessa virtavesi -tyypittelyehdotuksessa valuma-alueeltaan 10-100 km2 :n virtavedet ovat pieniä jokia. Puron määritelmää suhteessa VPD:n virtavesityyppiehdotukseen ja metsälakiin olisi vielä syy-tä pohtia. Mikäli purot sisällytetään suojeltaviin vesiluontotyyppeihin (ks. jäljempänä), nykyisen määritelmän mukaan joukkoon lukeutuisi suuri määrä myös pieniä jokia. Mikäli kaikkien valuma-alueeltaan <100 km2 kokoisten virtavesien sisällyttäminen suojeltaviin vesiluontotyyppeihin koetaan vaikeaksi, puron valuma-alueen koon ylärajaa voisi harkita pienennettäväksi, tai ainakin suojeltaviksi puroiksi voitaisiin määritellä valumaalueeltaan pienemmät purot. Valuma-alueen koon ylärajana 10 km2 olisi kuitenkin purojen määritelmään liian pieni. Esimerkiksi Nuuksion järviylängöllä, Vihdin ja Espoon alu-

3/13
eella sijaitsevan ja lajistoltaan arvokkaaksi tunnetun Myllypuron keskivirtaama on n. 0,26 m s-1 ja valuma-alue 24,5 km .

Lakiesityksessä Noro tarkoittaa "puroa pienempää vesiuomaa, jonka valuma-alue on vähemmän kuin kymmenen neliökilometriä ja jossa ei jatkuvasti virtaa vettä eikä kalan-kulku ole merkittävässä määrin mandollista". Puron ja noron erottamisessa kausittainen kuivuminen on avaintekijä, mitä voisi tarkentaa lakitekstissä.

Noron ja ojan ero ei selviä määritelmistä, varsinkaan kun ojan määritelmä puuttuu kokonaan. Oja tulisikin määritellä. Norolla tarkoitettaneen lähinnä luonnontilaista perkaamatonta uomaa ja ojalla keinotekoista kaivamalla tehtyä noroluokan uomaa. Vaikka 5 luvun 1§:n 3 momentin mukaan ojituksella tarkoitetaan mm. noron perkaamista, niin epäselväksi jää, tuleeko norosta oja kun se perataan. Tällä on merkitystä kunnossapitovelvollisuuteen, koska 5 luvun 8 §:ssä puhutaan ainoastaan ojan kunnossapidosta. Kyseisessä kohdassa tulisikin puhua ojituksen kunnossapidosta.

Lähde tulisi lakiesityksessä määritellä erityisesti siksi, koska se sisältyy 2 luvun 9 §:n suojeltaviin vesiluontotyyppeihin. Lähteet (lähteiköt) ovat hyvin monipuolisina ilmentyviä luontotyyppejä, joille on ominaista pohjaveden purkautuminen maan pinnalle. Lähteen (lähteikön) osalta olisi myös syytä tarkentaa, miten laaja-alaisesti luonnontilan vaarantaminen käsitetään. Usein lähteeksi käsitetään vain lähteensilmä, mutta lähdevaikutteista elinympäristöä esiintyy lähteen ympärillä sekä lähdepurossa. Lähteiden suojelun pitäisi kattaa koko elinympäristö reunavyöhykkeineen ja lähdepuroineen, mitä olisi syytä tähdentää lakiesityksessä ja sen perusteluissa.

Määritelmissä käytetään termiä pintavesi kohdassa 9) vesitaloushankkeen määrityksessä " ..., joka voi vaikuttaa pinta- tai pohjaveteen...". Myös pintavesi pitäisi määritellä, vaikka se ehkä vaikuttaisikin itsestään selvältä.

7§ Viranomaiset
Pykälän mukaan lain valvontaviranomaisena toimivat kunnan ynpäristönsuojeluviranomainen (3 mom.) ja alueellinen ympäristökeskus (5 mom.). Näiden välille tulisi määritellä toimivaltarajat tai keskinäiset suhteet, jotta valvonta saataisiin aukottomaksi ja mandollisilta päällekkäisiltä toimilta vältyttäisiin. Tämä voitaisiin järjestää 14 luvun 1 §:n määrittelemällä ympäristöministeriön asetuksenantovaltuudella.

2 LUKU YLEISET VELVOLLISUUDET, OIKEUDET JA RAJOITUKSET

6 § Oikeus haitan poistamiseen ja ruoppausmassan sijoittamiseen
Pykälässä annetaan mandollisuus kulkuväylästä poistetun ruoppausmassan sijoittamiseen toisen vesialueelle. Tässä tulisi selkeyttää, koskeeko säädös vain yleistä kulku-väylää. Jos se koskee vain yleistä kulkuväylää, tulisi ainakin viitata tältä osin 10 luvun 2 §:n määritelmään.

Ehdotuksen mukaan sallitaan haittaavien liejujen ja matalikoiden poistaminen ilman lupaa, kuten nykyisessäkin laissa, ja 2 momentissa on nykyisessäkin vesilaissa oleva oikeus ruoppausmassan sijoittamiseen toisen vesialueelle ilman omistajan lupaa, jos siihen ei vaadita ympäristölupaviraston lupaa. Laki suosii läjitystä vesialueille, koska maalle sijoitettaessa vaaditaan lisäksi noudattamaan jätelain määräyksiä.

Vähäisten ruoppausten osalta tulisikin pyrkiä myös Iainsäädännöllisesti siihen, että ruoppausmassoja ei sisävesillä sijoitettaisi vesialueille eikä ainakaan eroosiopohjaalueille, koska vesistöön sijoitettaessa ei koskaan voida olla varmoja ilman mittavia tutkimuksia ja selvityksiä, pysyvätkö kevyet massat paikoillaan. Jos sijoittaminen vesialueelle sallitaan, olisi ilmoitukset tehtävä ympäristökeskuksen ja vesialueen omistajan lisäksi myös sekä ruoppaus- että läjitysalueiden rannanomistajille. Näin siksi, että pää-osin vesialueet ovat Suomessa jakamattomia, eivätkä rannanomistajat välttämättä ole

4/13
edes vesialueen omistajia, ja kuitenkin esim. virkistyskäyttöhaitta voi olla huomattavasti suurempi heille kuin vesialueen omistajille.

1 momentin mukaan "Työn aloittamisesta ja suorittamistavasta on ennakolta ilmoitettava vesialueen omistajalle...". Tämä on liian epämääräinen velvoite. Sitä tulisi täsmentää myös aikarajalla eli esim. ennakolta, vähintään kuitenkin kuukautta ennen töihin ryhtymistä.
Työn aloittamisilmoituksen tekemistä vain tai ensisijaisesti kunnan ympäristönsuojelu-lautakunnalle tulisi harkita. Sillä on ensinnäkin paikallistuntemusta, ja varmaan myös tietämystä hankkeesta. Lisäksi erityisesti niissä ympäristökeskuksissa, joiden alueilla on paljon vesialueita, voi olla vaikea ehtiä käsitellä suuria määriä ilmoituksia. Esimerkiksi Uudenmaan alueelliselle ympäristökeskukselle on tehty Tammisaaren ja Pernajan kuntien alueilta tällaisia ilmoituksia kummastakin noin 100 vuodessa. Ympäristönsuojelulautakunta tiedottaisi asiasta ympäristökeskukselle määräajassa, antaisi samalla omat kommenttinsa ja ilmoittaisi omista toimenpiteistään. Lautakunta voisi tarvittaessa myös pyytää ympäristökeskukselta asiasta lausunnon tai selvityksen.

9 § Eräiden vesiluontotyyppien suojelu
1 momentin mukaan luonnontilaisen lähteen luonnontilan vaarantaminen on kielletty. Tämän tulkinta voi olla vaikeaa esimerkiksi sellaisessa tapauksessa, jossa ylivirtaama vähenee. Pohjavesipurkaumiin voivat vaikuttaa monet muutkin tekijät kuin vedenotto. Esimerkiksi maankuivatus tai maantien tai muun infrastruktuurin rakentaminen voi aiheuttaa muutoksia pohjavesien purkautumisiin, jolloin jokin purkauma voi ehtyä, virtaussuunnat voivat muuttua tai purkauma voi syntyä uuteen paikkaan. Lisäksi pohjavesipurkauma voi syntyä jopa luontaisesti.

Suojeltavien luontotyyppien määritelmään tulisi kirjata "Luonnontilaisen tai luonnontilaisen kaltaisen", koska tiukasti arvioiden (valuma-alueen häiriöttömyys) täysin luonnontilaisia pienvesiä ei Etelä-Suomessa juuri ole. Luonnontilainen tai luonnontilaisen kaltainen olisi määriteltävä 1 luvun 3 §:ssa.

Vesilain suojeltaviin vesiluontotyyppeihin pitäisi sisällyttää myös purot. Lakiehdotuksen perusteluissa (s. 38) purojen merkitystä luonnon monimuotoisuuden kannalta korostetaan, ja sen katsotaan puoltavan niiden sisällyttämistä vesilain suojeltuihin luontotyyppeihin. Toisaalta kuitenkin todetaan, että "vesilain järjestelmässä purot kuuluvat kuitenkin vesistöön ja tätä kautta vesistöä koskevan säätelyn piiriin". Purojen sisällyttäminen vesilain suojeltaviin vesiluontotyyppeihin kuitenkin osaltaan varmistaisi ja selkiyttäisi pienten virtavesien suojelua. Tämä harmonisoisi myös vesilakia suhteessa metsälakiin. Metsälaissa mainitaan vain purojen välittömät lähiympäristöt (3 luku 10 §). Ellei purojen sisällyttämistä suojeltaviin vesiluontotyyppeihin pidetä mandollisena, niin suojeltaviin
vesiluontotyyppeihin tulisi lisätä ainakin kaikki valuma-alueeltaan <10 km2 kokoiset pysyvävetiset purot ja lähdepurot. Lähteet ja lähdepurot tulisi myös määritellä 1 luvun 3 §:ssa. Toimikunta on ehdottanut asiakokonaisuuden selvittämistä ja ratkaisuehdotuksen tekemistä ennen vesilainsäädännön uudistamista koskevan hallituksen esityksen anta-mista. Samassa yhteydessä puron määritelmää voidaan tarvittaessa tarkistaa.

14 § Ilmoittamisvelvollisuus
Tätä koskevat edellä 6 §:ssä annetut kommentit.

3 LUKU LUVANVARAISET VESITALOUSHANKKEET

2 § Vesitaloushankkeen yleinen luvanvaraisuus
Pykälän toiseksi viimeisessä momentissa todetaan, että ympäristölupaviraston lupa tarvitaan noron tai ojan (tekemiseenkö?) taikka niiden veden juoksun muuttamiseen jne. Mikäli lauseeseen lisättäisiin sana "tekemiseen", ei noron määritelmästä (1:3) kuitenkaan käy ilmi, että noro voitaisiin tehdä. Toisaalta tällainen noron ja ojan vedenjuoksun

5/13
muuttaminen tulisi voida käsitellä myös ojitustoimituksessa ilman ympäristölupaviraston lupaa.

3 § Aina luvanvaraiset vesitaloushankkeet
Lainkohdassa määrätään aina luvanvaraisiksi vesitaloushankkeiksi mm. kohta 5) maa-alueen muuttaminen pysyvästi vesialueeksi vedenkorkeutta nostamalla. Lainkohta aiheuttaa tulkintavaikeuksia vähäisten nauhamaisten keskivedenkorkeuden muutosten johdosta varsinkin virtaavissa vesistöissä. Kannattaisi harkita Tuvan tarpeen sitomista haittoihin tai muuta täsmennystä, esim. "... mikäli tästä aiheutuu merkittävää haittaa...", joka sekin olisi parempi kuin ei mitään ehtoa.

Ruoppausmassojen sijoittaminen veteen tulisi aina olla luvanvaraista sisävesillä tai ainakin matalilla järvirannoilla (vrt. 2 luvun 6 §).

Kohdan 2) mukaan ympäristölupaviraston lupa tarvitaan, kun vettä otetaan siirrettäväksi muualla käytettäväksi. Perusteluiden mukaan tällä tarkoitetaan mm. veden ottoa kaupallista tarkoitusta varten, kuten veden myyntiin tai pullotetun veden valmistukseen. Laissa käytetty määrittely on hieman epäselvä, joten sitä voisi tarkentaa ja sanoa suoraan "veden kaupallista käyttöä varten". 4 luvun 5 §:n 2. momentin kohdassa 4 on käytetty erilaista ilmaisua, jolla kuitenkin ilmeisesti tarkoitetaan samaa asiaa.

8 § Luvan voimassaolo
Ehdotuksen 2 momentin mukaan toistaiseksi voimassaolevalle hankkeelle voidaan asettaa määräaika joko toteutukselle tai sen aloittamiselle. Pitäisi olla myös mandollisuus asettaa molemmat määräajat.

10 § Yleiset lupamääräykset
Tulisi olla lupamääräyksiä myös tilanteen ennalleen palauttamisesta, kun määräaikaisen luvan voimassaoloaika loppuu.

11 § Tarkkailuvelvoite
Ympäristönsuojelulain ja vesilain tarkkailua koskevat määräykset tulisi saada mandollisimman yhdenmukaisiksi. Tarkkailuvelvoitetta koskevat myös 3 luvun 11 §, 5 luvun 14 § sekä 19 luvun 7.

Maantieteellisiin kokonaisuuksiin perustuvat yhteistarkkailut ovat tärkeitä. Näin menetellen voidaan saada mm. vesipolitiikan puitedirektiivin edellyttämä yhtenäinen kokonaiskuva laajempien maantieteellisten alueiden vesien tilasta. Pykälässä viitataan tähän seikkaan ("Tarkkailuvelvoitetta määrättäessä on otettava huomioon vesienhoidon järjestämisestä annetussa laissa tarkoitettu seurantaohjelma ja hankkeen vaikutusaluetta koskevat muut seurantavelvoitteet").

Nykyisin yleisen käytännön mukaan vesitaloushankkeissa ja samalla alueella toimivissa jätevesien johtamishankkeissa luvanhaltijat tarkkailevat toimintansa vaikutuksia erillisten tarkkailusuunnitelmien mukaan, jolloin koordinaatio ei ole riittävää esim. havainto-paikkojen, näytteenoton ajoituksen, yhdenmukaisten menetelmien ja resurssien käytön kannalta. Kokonaisvaltaisten yhteistarkkailujen luomista edistäisi, jos vesilakiin lisättäisiin erikseen todettu mandollisuus määrätä useat luvanhaltijat yhdessä tarkkailemaan toimintojensa vaikutuksia, vastaavasti kuin YSL:n 46 §:ssä. Esim. jokikohtaisiin yhteistarkkailuihin tulisi liittää sekä YSL:n että vesilain mukaan luvitettujen toimintojen tarkkailut.

Vesiasetukseen (VA § 42) sisältyy YSL:n 5 §:ää vastaava toiminnanharjoittajan velvollisuus olla selvillä toimintansa vaikutuksista. Vastaavasti jo vesilakiin tulisi lisätä säännös toiminnanharjoittajan velvollisuuksista olla selvillä toimintansa aiheuttamista ympäristö-vaikutuksista, ympäristöriskeistä ja haitallisten vaikutusten vähentämismandollisuuksista.

6/13
Tutkimusten laadunvarmistusta koskevan YSL:n § 108 mukaan lain nojalla tehtävät mittaukset, testaukset, selvitykset ja tutkimukset on tehtävä pätevästi, luotettavasti ja tarkoituksenmukaisin menetelmin. Tällainen säädös puuttuu vesilaista. Tarkkailutulosten luotettavuus on myös vesilain mukaisissa selvityksissä olennaisen tärkeä tekijä mm. haitankärsijöiden oikeusturvan kannalta sekä siksi, että myös vesilain nojalla tehtävien tarkkailujen tulokset viedään ympäristöhallinnon rekistereihin. Vesilain nojalla tehtäviä tarkkailuja suorittavat laitokset ovat suurelta osin samoja kuin YSL:n nojalla tehtäviä tarkkailuja suorittavat. Vesilakiin tulisikin lisätä YSL 108 §:ää vastaava laadunvarmistussäännös.

Vesiasetusta uudistettaessa siihen tulisi lisätä YSL:ää vastaavasti, että hakemukseen tulee tarvittaessa sisällyttää ehdotus tarkkailusuunnitelmaksi. Pääperiaatteena on, että lupapäätöksessä tulisi hyväksyä vähintään tarkkailun yleislinjat, mutta lupaviraston käsittelemissä tapauksissa yksityiskohdat voidaan tarvittaessa delegoida alueelliselle ympäristökeskukselle tai TE-keskukselle.

13 § Kalatalousvelvoite ja kalatalousmaksu
Kalatalousvelvoitteen toimenpiteeksi tulisi lisätä maininta korvaavasta lisääntymisalueesta, jollaisena voi toimia luonnonpuroa muistuttava rakennettu kalatie ja ohitusuoma. Varsinkin uusien kalankulun estorakenteiden lupaehdoksi, ainakin vaihtoehtoiseksi, tuli-si aina määrätä edellä mainittu luonnonmukainen kalatie tai ohitusuoma, joita jo monissa Keski-Euroopan maissa ja mm. 1 anskassa on tehty runsaasti. Edellä olevan johdosta tulisi pykälän tekstiä muuttaa seuraavasti : "...Toimenpiteenä voi hankkeen ja sen vaikutusten laadun mukaan olla kalatie, korvaava lisääntymisalue, kalanistutus tai muu toimenpide tai näiden yhdistelmä...". Kalanistutus tulisi esittää vasta toissijaisena veivoitteena, koska luontainen lisääntyminen on todettu kalakantojen oman elinvoimaisuuden kannalta keskeiseksi ja istutuksia paremmaksi toimenpiteeksi.

17 § Valmistumisilmoitus
Lainkohdan mukaan ympäristölupavirastolle ja valvontaviranomaiselle on tehtävä ilmoitus vesitaloushankkeen valmistumisesta tai hankkeeseen kuuluvan rakennelman käyttöönottamisesta (valmistumisilmoitus). Valvontaviranomaisia alueillaan ovat nykyisin kunnat ja alueelliset ympäristökeskukset, ja niitä voi myöhemminkin olla useita, jo-ten tulisi käyttää monikkomuotoa tai mainita alueellinen ympäristökeskus ja kunnan ympäristönsuojeluviranomainen.

20 § Lupamääräysten muu tarkistaminen ja uusien määräysten antaminen
Pykälän 2 momentin mukaan lupamääräysten tarkistaminen ei saa sanottavasti vähentää hankkeesta saatavaa hyötyä. Sana "sanottavasti" tulisi korvata sanalla "oleellisesti". Samoin kuin säännöstelyn lupaehtoja tulisi muitakin lupaehtoja voida tarkistaa nykyolosuhteita vastaaviksi, vaikka hankkeesta saatavat hyödyt jossain määrin vähenisivät.

21 § Kalatalousvelvoitetta tai —maksua koskevien määräysten tarkistaminen Korvaava lisääntymisalue, esim. luonnonmukainen kalatie tai ohitusuoma, olisi monessa tapauksessa hyvä ratkaisu uudeksi velvoitteeksi (vrt. edellä 13 §).

4 LUKU VEDENOTTO

7 § Vedenottoa koskevan luvan voimassaolo
Ehdotuksen mukaan yhdyskuntien vedenottoa koskeva lupa voidaan myöntää ilman aloittamis- tai valmistumismääräaikaa. Perusteena tälle on mainittu häiriöttömän vesi-huollon turvaaminen, mikä on asianmukaista. Toisaalta tämä voi johtaa tarpeettomiin vesivarauksiin joidenkin laitosten osalta tai estää alueellisesti tarkoituksenmukaisten ratkaisujen syntymisen. Vesitaloushankkeille yleisesti ehdotettu (3 luku, 8 §) ja nykyinenkin 10 vuoden maksimimääräaika valmistumiselle, jolle voidaan vielä saada jatkoa, on riittävä.

9 § Vedenottoa koskevasta luvasta poikkeaminen

7/13
Erityistilanteissa luvanhaltija voisi toimittaa vettä myös muuhun kuin luvan mainitse-maan tarkoitukseen. Tästä toimenpiteestä on ilmoitettava alueelliselle ympäristökeskukselle. Ilmoitus tulisi kuitenkin tehdä myös niille, jotka käyttävät saman vesiesiintymän vettä ja voivat kärsiä toimenpiteestä haittaa, ja tästä toimenpiteestä heille aiheutuvat haitat olisi korvattava.

10 § Veden ottamisen rajoittaminen poikkeuksellisen syyn vuoksi
Mandollinen korvausvelvollisuus varmaankin rajoittaa paikallisen yksityisen kiinteistön valmiutta hakea mitään vedenottorajoituksia esim. vesihuoltolaitoksen tai teollisuuden vedenotolle. Tämän vuoksi yhtenä vaihtoehtona tulisikin olla, että tällaisessa tapauksessa vesihuoltolaitos tai muu vedenottaja määrättäisiin toimittamaan vettä alueen kiinteistöille, ts. sellaisille, jotka ovat 4 luvun 5 §:n mukaan etusijajärjestyksessä edellä tätä suurta vedenottajaa.

5 LUKU OJITUS

Ehdotuksen 5 lukuun on yhdistetty nykyisen vesilain 6 ( Ojitus) ja 19 ( Ojitustoimitus) luvun säädökset. Tämä selkeyttää lain käyttöä. Luvussa on kiinnitetty erityisesti huomiota vesilain ja maankäyttö- ja rakennuslain kiinteistöjen kuivatusta koskevien säännösten sekä ympäristönsuojelulain jätevesiä koskevan sääntelyn välisten suhteiden selkiyttämiseen. Pienehkönkään järven laskeminen ojituksella ei olisi enää teoriassakaan mandollista ojitustoimituksen päätöksellä. Tätä ei tosin ole käytännössä tapahtunut enää nykyäänkään. Uudeksi ojituskäsitteeksi on tullut noron suurentaminen, oikaiseminen ja perkaus. Nykyisen vesilain kohdassa 6:5 mainitaan kaivumaiden käsittelystä. Kaivumaista ei uudessa esityksessä ole mitään mainintaa. Nykyisen lain teksti tulisi tältä osin lisätä uuteenkin lakiin, koska kaivumaiden erilaisuudesta johtuen niiden sijoittaminen on yleensä maanomistajan kannalta hyvin tärkeä asia.

Lakiesityksen perusteluissa (s. 67, § 3) todetaan, "Säännöksillä ei ole tarkoitettu merkittävästi muuttaa ojituksen luvanvaraisuutta koskevia säännöksiä, minkä vuoksi merkittävä osa ojitushankkeista voitaisiin edelleenkin toteuttaa ilman viranomaisten antamaa ennakollista luparatkaisua". Valtaosa maan etelä- ja keskiosien soista sekä pienvesistä kuten puroista, noroista ja lähteiköistä on jo menettänyt peruuttamattomasti luonnontilansa ojitusten ja perkausten takia. Tämän takia luvan myöntämisen edellytyksiä tulisi harkita aikaisempaa tarkemmin ottaen huomioon luonnon monimuotoisuuden säilyttäminen, mm. purojen, norojen, lähteikköjen ja muiden pienvesien suojelu.

Toisaalta ojituksessa voidaan soveltaa pehmeitä menetelmiä. Muun muassa luonnon-mukaisen vesirakentamisen toimintamalleilla hetkellinen haitta voidaan minimoida. Näitä mandollisuuksia tulisi lain perusteluissa korostaa.

2 § Määritelmät
On hyvä, että määritelmät on koottu yhteen. Tässä pykälässä on määritelty myös ojituksesta saatava hyöty. Määritelmä on yhdenmukainen nykyisen vesilain 6 luvun 16 §:n määritelmän kanssa. Hyödyn määritelmä voisi olla oma pykälänsä keskeisen merkityksensä vuoksi. Näinhän on tehty keskivedenkorkeuden alentamista tai nostamista koskevan hyödyn määrityksessä (VL 6:2).

3 § Ojituksen luvanvaraisuus
Pykälässä puhutaan ojituksen ja ojan käytön luvanvaraisuudesta. Ojan käyttö tulisi määritellä, koska sen tulkinta voi olla ongelmallista. Vesimäärät riippuvat sateista ja ve-det joka tapauksessa purkautuvat vesistöihin ilman ojiakin. Tulkintaongelmia voi syntyä erityisesti silloin, kun joku aktiivisesti johtaa vettä ojaan esim. tuotantolaitoksista tai kun valuma-alueella toiminnot muuttuvat ja siitä seuraa ojien välityksellä vesistökuormitusriski ojien pysyessä ennallaan.

8/13
Pykälässä ei enää mainita ojituksen yhteydessä poistettavia voimalaitosta, patoa tai kiinteää laitetta tai niihin tehtäviä muutoksia (nykyinen VL 6:2.2). Tältä osin asia selviää 2 luvun 13 §:stä, mikä vaikuttaa perustellulta muutokselta.

Hajakuormitus on monissa tutkimuksissa todettu erääksi merkittävimmäksi vesien tilaa heikentäväksi tekijäksi, johon mm. VPD:n mukaisissa hoitosuunnitelmissa tullaan aikanaan kiinnittämään huomiota. Yksittäisten ojitusten luvanvaraisuutta tai ojitustoimituksen tarpeellisuutta (4 §) harkittaessa tulisikin tarkastella valuma-aluetta laajemmin, esim. samalla valuma-alueella toteutettavia muita ojitushankkeita ja näiden yhteisvaikutuksia vesistöissä.

4 § Ojitustoimituksen tarpeellisuus
Kriteereihin on lisätty kaapelin ja kaasuputken omistaja. Tämä on perusteltua, koska näissä kysymyksissä on ollut sekavia tilanteita.

Riita-asioiden osalta on kanden hyödynsaajan erimielisyysasian käsittely siirretty kunnan ympäristönsuojeluviranomaiselle (VL 5:5), ja vain vähintään kolmen hyödynsaajan erimielisyys käsiteltäisiin ojitustoimituksessa. Tämä lisää kunnan ympäristönsuojeluviranomaisen tehtäviä, mutta ei välttämättä vähennä ojitustoimituskäsittelyä, koska monesti asiat ovat sellaisia, ettei kunnasta löydy yleispäteviä ratkaisuja erimielisyystilanteisiin, jolloin ympäristönsuojelulautakunnat kehottavat hakemaan asiaan ratkaisua ojitus-toimituksessa. Tähän pykälään tulisi lisätä nykyisen vesilain 6 luvun 10 §:n viimeinen momentti, sillä se selventäisi ojitustoimituksessa käsiteltävien asioiden listaa.

6 § Ojituksesta ilmoittaminen
Pykälän mukaan hankkeesta vastaavan tulisi ilmoittaa muusta kuin vähäisestä ojituksesta vähintään 60 vuorokautta ennen ojitukseen ryhtymistä alueelliselle ympäristökeskukselle. Tämä koskisi perustelujen mukaan nyt myös metsäojituksia ja kaava-alueella ja vesihuoltolaitoksen alueella olevia ojituksia sekä yleisen tienpidon tarvitsemia ojituksia.

Ojituksesta ilmoittaminen 60 päivää ennen ojitukseen ryhtymistä (5 luku 6§) ei takaa alueellisille ympäristökeskuksille riittävää aikaa arvioida ojituksesta aiheutuvaa ympäristön pilaantumisriskiä, joten ajan pidentämistä olisi harkittava. Jotta toisaalta ojituksen toimeenpano ei kohtuuttomasti viivästyisi, toinen momentti tulisi muuttaa seuraavasti: "
tulee ilmoituksen saatuaan 30 vuorokauden kuluessa tarvittaessa kehottaa ...". Myös ojituksen valmistumisesta tulisi toimittaa tieto alueellisille ympäristökeskuksille.

Koska ojan kunnossapitotoimet ( 8§ ) voivat olla joskus hyvinkin merkittäviä ja laaja-alaisia, tulisi myös niistä tehdä ennakkoilmoitus.

Pykälässä jää epäselväksi se, mitä on vähäinen ojitus. Asetuksessa tulisikin täsmentää, koskeeko se paikallisojitusta (salaojitus, piiriojitus) vai peruskuivatusta (valtaojien kunnossapitoperkaus). Ilman tarkempaa määrittelyä voi käytäntö eri puolella Suomea muodostua hyvin vaihtelevaksi sen suhteen, mikä tulkitaan vähäiseksi ojitukseksi, joka viedään ojitustoimitukseen, ja minkä katsotaan tarvitsevan ympäristölupaviraston luvan.

Esitys siitä, että tulisi velvollisuus ennakkoon antaa alueelliselle ympäristökeskukselle tieto muista kuin vähäisistä ojitushankkeista, on kannatettava. Ojitusilmoitusten jättäminen vähäistä merkittävämmistä ojitushankkeista on perusteltavaa, koska näin ympäristökeskus voisi osaltaan varmentaa, ettei hanke ole ristiriidassa luonnon- ja ympäristön-suojelua koskevien säädösten kanssa. Ristiriitatilanteita voi syntyä mm. jos ojitushanke heikentää merkittävästi Natura 2000 –alueen suojeluperusteita tai luontodirektiivin liitteen IV lajien lisääntymis- tai levähdyspaikkoja. Toisaalta ilmoitusvelvollisuus parantaa myös mandollisuutta arvioida eri ojitushankkeiden yhteisvaikutuksia, mikä on tärkeää.

7 § Ojituksen toteuttaminen

9/13
Pykälän neljännen momentin kohta , "... voidaan asianosaisten kesken sopia...", tulisi muuttaa seuraavasti : " ..., voidaan ojitustoimituksessa päättää ojituskustannuksia vähentävän taikka ympäristönsuojelua tai tulvasuojelun edistävän kosteikkoalueen muodostamisesta tai laajentamisesta tai muista vastaavista toimenpiteistä sekä aiheutuvien seurausten mandollisesta korvaamisesta."

Edellä mainituista toimenpiteistä on tärkeää päättää ojitustoimituksessa jo suunnitelmassa esitetyn mukaisesti, koska näistä on ollut vaikea sopia asianosaisten kesken. Kosteikkoalueen muodostamismandollisuus myös tulvasuojelun edistämiseksi ojitus-toimituksen yhteydessä on tärkeää, mutta lisäksi toimenpiteenä tulevat kysymykseen tulvatasanteen ja monimuotoisen alivesiuoman toteutus, jotka sisältyvät luonnonmukaisen vesirakentamisen periaatteisiin. Maininta tästä tulisi lisätä perusteluihin.

8 § Ojan kunnossapito ja käyttö
Viittaus kunnossapidon osalta 7 §:ään ei ole täsmällinen, koska 7 §:ssä ei puhuta kunnossapidosta, vaan ainoastaan toteuttamisesta. Voitaisiin todeta esim.: "... pidettävä oja tämän luvun 7 §:n mukaisesti toteutettua ojitusta vastaavassa kunnossa."

Pykälän otsikossa ja itse tekstissä tulisi sana "oja" muuttaa muotoon "ojitetun uoman", jos kunnossapitovelvoitteen katsotaan tarkoittavan kaikkia niitä uomia, jotka ojituksen soveltamisala (1§) kattaa, eli ojaa, noroa ja puroa.

Kun käsite "ojitusyhteisö" mainitaan tässä ensimmäisen kerran, tulisi sen eteen lisätä: "...tämän luvun 20 §:n mukainen ojitusyhteisö, ...".

Kannatettava uudistus on 5 luvun 8 §:n kolmas momentti, joka mandollistaa sen, että luonnontilaiseksi palautuneen kohteen ojia ei ole pakko kunnostaa. On kuitenkin ilmeistä, että ojan palautuminen luonnontilaiseksi tulee aiheuttamaan hyvin erilaisia tulkintoja. Epäselväksi jää, tuleeko luonnontilaiseksi muuttuneesta ojasta noro. (Vrt. 1 luvun 3 § Määritelmiä). Epäselväksi jää myös, milloin momenttia voidaan soveltaa metsäojitetulla suolla. Saman luvun 24 §:n toisessa momentissa todetaan lisäksi ojitusyhteisön purkautumiseen liittyen "Ojitustoimituksessa on todettava ojien palautuneen 8 §:n kolmannen momentin mukaisesti luonnontilaisiksi tai annettava niiden luonnontilaiseksi palauttamisesta tarpeelliset määräykset", mikä mandollistaa myös aktiiviset luonnontilan palauttamistoimet.

9 § Oikeus ojitukseen toisen maalla
Esitetty pientareen leventäminen 60 cm:stä 1 metriin on perusteltu.

10 § Ojitusta koskevan oikeuden pysyvyys
Esitetyt määritelmät ovat hyvin perusteltuja ja tarpeellisia. Varsinkin ojitussopimuksen tekeminen kirjallisesti selkeyttäisi monia erimielisyystilanteita.

12 § Ojan tekemisestä tien, rautatien, kaapelin tai kaasuputken kohdalla aiheutuvat kustannukset
Yleisen tien ja rautatien lisäksi uutena käsitteenä pykälään ovat tulleet kaapeli ja kaasuputki. Lain yksityiskohtaisista perusteluista ilmenee, että pykälässä tarkoitetaan kaapelin ja kaasuputken osalta yleistä tarvetta palvelevia johtorakenteita. Koska tulevaisuudessa tällaisia johtorakenteita voi olla muitakin kuin kaapeli ja kaasuputki, tulisi 1 momentti muuttaa muotoon "...on tarpeen tehdä uusi oja yleisen tien, rautatien, kaapelin, kaasuputken tai muun yleistä tarvetta palvelevan johtorakenteen alitse...". Muutoin teksti on yksiselitteinen ja aikaisempaa parempi.

14 § Ojitussuunnitelma
Ojitussuunnitelmissa tulisi voida tarvittaessa määrätä myös hankkeen toteuttamisen ja sen vaikutusten tarkkailusta, joten tähän liittyen esitetään säädettäväksi, että valuma-alueillaan merkittävien kunnostus- ja uudisojitushankkeiden vaikutuksia tarkkaillaan ja että tarkkailuissa suositellaan liittymistä yhteistarkkailuihin.

10/13
16 § Ojitussuunnitelman laajuus yhteisessä ojituksessa
Tähän pykälään kuuluisi tekstiä nykyisen vesilain kohdasta 6:18. Asian osalta viitataan nyt asetukseen, jota ei vielä ole laadittu. Kuivatus- ja osittelualuekäsite on kuitenkin niin tärkeä asia, että se tulisi saada jo tähän lakipykälään, koska määritelmän puuttuminen haittaa ainakin seuraavan pykälän ymmärtämistä.

20 § Ojitusyhteisö
Koska ojitusyhteisön ja muidenkin vesioikeudellisten yhteisöjen toimintaa koskevia asioita on käsitelty laajasti luvussa 12, tulisi pykälän loppuun lisätä tätä koskeva maininta.

22 § Ojitusyhteisön perustaminen ja säännöt
Ellei 20 §:ään tehdä edellä mainittua lisäystä, tulisi sääntöjen osalta olla viittaus 12 luvun 4 §:ään, kuten muidenkin vesioikeudellisten yhteisöjen (VL 12:1) osalta on tehty esim. VL 6:9).

24 § Ojitusyhteisön purkautuminen
Purkautumisesta tulisi ilmoittaa samoille tahoille kun perustamisestakin eli myös alueelliselle ympäristökeskukselle ja ympäristölupavirastolle.

Toisen momentin määräystä luonnontilaiseksi palauttamisesta pidetään tärkeänä. Luonnontilaiseksi palauttamisesta aiheutuvien kustannusten korvaaminen erillisellä rahoituksella voisi joissakin tapauksissa olla tarpeen, ellei kustannuksia saada muulta taholta.

28 § Ojitustoimituksen hakeminen ja määräys toimituksen pitämiseen
Pykälän mukaan toimitusmääräys voidaan antaa ympäristöhallinnon palveluksessa olevalle riittävän asiantuntemuksen omaaville virkamiehelle sen mukaan kuin asetuksella säädetään. Muutoksen mukaan toimitusmiehen ei enää tarvitse olla välttämättä insinööri. Tämä muutos on nykyisen käytännön mukainen, koska alueellinen ympäristökeskus on voinut antaa vesiasetuksen 79 §:n mukaan muullekin kuin insinöörille toimitusmääräyksen, jos SYKE on antanut tälle henkilölle oikeuden suorittaa ojitustoimituksia. SYKEn käsityksen mukaan toimitusmiehen ei tulisi olla välttämättä virkamies, vaan riittäisi, jos hän on toimihenkilö, joka toimii virkavastuulla. Uskottujen miesten käyttö toimituksessa olisi harkinnanvaraista. Tämä vaikuttaa perustellulta ja se myös alentaa hakijan toimituskuluja.

29 § Lupa-asian saattaminen vireille ympäristölupavirastossa
Pykälän mukaan "Ojitustoimituksen toimitusmiehen tulee kehottaa toimitusta hakenutta hakemaan ympäristölupaviraston lupaa, jos ojitukselle tai sen yhteydessä toteutettavalle toimenpiteelle tarvitaan 2 luvun 9 §:n tai tämän luvun 3 §:n nojalla ympäristölupaviraston lupa". Selvyyden vuoksi lakiehdotuksen 5 luvun 3 §:ään (ojituksen luvanvaraisuus) tulisi myös kirjata viittaus 2 luvun 9 §:n suojeltaviin vesiluontotyyppeihin.

30 § Toimituskokous
Toimituskokous, joka tulisi aina ojitustoimituksessa pitää, korvaisi nykyisen alkukokouksen. Loppukokous (§ 32) pidettäisiin silloin, kun toimituksessa on tarpeen päättää ojitussuunnitelmasta, ja kun lisäksi eräät muut ehdot täyttyvät. Muutosta pidetään kannatettavana.

35 § Päätöksestä tiedottaminen
1 momentin toinen lause tulisi selvyyden vuoksi muuttaa seuraavasti: " Päätös, johon on liitettävä 15 luvun 1 §:n 1 momentin mukainen valitusosoitus, ..." .

36 § Ojituksen yhteydessä suoritettava tilusjärjestely
Esitetty yksinkertaistus tilusjärjestelyn osalta ojitustoimitushankkeessa on erittäin kannatettava ja poistaisi tältä osin nykyisen sekavan toimituskuvion.

11/13

6 LUKU KESKIVEDENKORKEUDEN PYSYVÄ ALENTAMINEN JA NOSTAMINEN

Lukuun on yhdistetty keskiveden nostamista ja laskemista koskevat asiat eli nykyiset vesistön järjestelyä ja järven nostoa koskevat asiat, mikä selkeyttää lakia.

Lähes kaikkien lukua 7 koskevien kommenttien alussa mainittuun SYKEn toteuttamaan kyselyyn vastanneiden mielestä vesilain mukainen käytäntö vedenpinnan noston toteuttamiseen ei ole toimiva. Veden ja maan rajan määräytyminen voi estää kehittämishankkeiden vireille tuloa ja säännöstelykäytännön tarkistamista. Kysely osoitti, että tilakohtainen vesirajatiedon määrittäminen aiheuttaa suuria kustannuksia ja on liian työlästä, jolloin se rajoittaa hankesuunnittelun käynnistymistä. Tällainen määrittely on hankkeiden kokoon ja vaikutukseen nähden ylimitoitettu. Lisäksi hyöty- ja haittavertailu ei ole tarpeeksi joustava. Se ei ole myöskään mielekäs tilakohtaisesti tehtynä. Joissakin tapauksissa vaikutusten arvioinnin kustannukset ovat olleet huomattavasti määrättyjä korvauksia suuremmat. Vaikka lakiehdotus parantaa monelta osin sellaisten kunnostus-hankkeiden toteuttamisen edellytyksiä, joissa keskivedenkorkeus nousee, niin lakiehdotus ei kuitenkaan ratkaise edellä kuvattuja ongelmia.

Keskivesi on laskennallinen suure, ja monessa tapauksessa se antaa harhaanjohtavan kuvan maa- ja vesialueen rajan sijainnin muutoksesta. Keskiveden käyttöön liittyvät ongelmat voivat pahimmillaan johtaa sinänsä järkevien hankkeiden raukeamiseen. Esimerkkejä tällaisista hankkeista on maassamme useita. Ongelman havainnollistamiseksi tehtiin suuntaa-antavia hydrologisia tarkasteluja. Eräillä säännöstellyillä järvillä nostettiin maalis-huhtikuun alimpia vedenkorkeuksia 20-140 cm, mutta muuten vedenkorkeudet pidettiin ennallaan. Koko vuoden vedenkorkeushavainnoista laskettiin keskiarvo ja mediaani. Keskivedenkorkeus nousi tarkasteluissa 3-20 cm, mutta mediaani säilyi kaikissa tarkasteluissa ennallaan. Mediaani antoi siis tässä tapauksessa oikeamman kuvan vedenkorkeusmuutoksen vaikutuksesta maa- ja vesialueen rajaan. Olisikin syytä harkita, voisiko keskiveden laskentaperusteita muuttaa tai laissa todeta, että jos keskiveden nousu on seurausta alimpien vedenkorkeuksien noususta, niin silloin tarvetta vaikutusarvioihin ei ole.

2 § Keskivedenkorkeuden alentamisesta tai nostamisesta saatava yksityinen hyöty
Tämän mukaan hyödyksi voidaan lukea myös rantakiinteistöjen virkistyskäyttöhyöty, jo-ta on sitten mandollista käyttää myös kustannusten jakoperusteena. Tämä on parannus nykyiseen verrattuna.

3 § Luvanhakija
Luvanhakijoiden määrittely on huomattava parannus nykyiseen.

4 § Alueen omistajien suostumus
Kolmen neljänneksen kirjallinen suostumus niin keskivedenkorkeuden nostoon kuin laskuunkin on selkeä ja riittävä oikeutus hankkeelle. 1 ermien "yleinen tarve" ja "yleiseltä kannalta tärkeä tarkoitus" jää perusteluista huolimatta varsin tulkinnanvaraiseksi. Mainittujen yleiseltä kannalta tärkeää tarkoitusta kuvaavien esimerkkien voitaneen katsoa kuuluvan jo yleisen tarpeen piiriin.

8 § Osallistuminen keskivedenkorkeuden nostamisen kustannuksiin Virkistyskäyttöhyödyn laskeminen kaikkia tyydyttävällä tavalla voi osoittautua vaikeaksi.

7 LUKU SÄÄNNÖSTELY

Nykyinen vesilaki antaa mandollisuuden tarkistaa säännöstelyn lupaehtoja, mikäli säännöstelystä aiheutuu huomattavaa haittaa vesiympäristölle ja sen käytölle. Suomen ympäristökeskus on kartoittanut säännöstelyn kehittämisen laajuutta ja kokemuksia nykyisen lainsäädännön toimivuudesta alueellisille ympäristökeskuksille, TE-keskuksille,

voimayhtiöille ja ympäristölupavirastoille tehdyllä kyselyllä. Vastausten perusteella kaksivaiheisesta eri osapuolten yhteistyötä korostavasta Iähestymistavasta on saatu myönteisiä kokemuksia. On hyvä, että tältä osin lakiesitys ei tuo muutoksia aikaisempaan käytäntöön, koska tämä kaksivaiheinen menettely on kirjattu sekä vanhoja hankkeita koskevaan siirtymäsäännökseen (19 luku 5 §) että vuonna 1991 tai sen jälkeen toteutettuja hankkeita koskevaan 7 luvun 3 §:ään.

Vesilain 8 luvun 10b §:n soveltamisessa on ollut kuitenkin myös eräitä ongelmia, jotka liittyvät pykälän tulkinnanvaraisuuteen. Vesilain mukaan alueellinen ympäristökeskus, kalatalousviranomainen tai kunta voi tarvittaessa hakea vesioikeudessa lupaehtojen tarkistamista tai uusien määräysten asettamista. Olisi tarpeen täsmentää esimerkiksi asetuksessa, että nämä määräykset voivat koskea esimerkiksi kalataloudellisia hoito-toimenpiteitä, rantojen ja tai vesialueiden kunnostusta tai seurantaa (tämä koskee sekä 7 luvun 3 § että 19 luvun 5 §).

Vesilain 8:10b §:n mukaan korvaukset maksetaan valtion varoista, jos tarkistamisella ei ole pääasiassa paikallista merkitystä. Epävarmuus siitä, tulkitaanko hyöty paikalliseksi, on vähentänyt kuntien halua lähteä hakijaksi hankkeisiin. Mainintaa paikallisista vaikutuksista ei ole lakiehdotuksessa, vaan vuoden 1991 jälkeen toteutettujen säännöstelyjen tarkistamisesta tai uusien määräysten antamisesta aiheutuvat muut kuin vähäiset edunmenetykset määrätään hakijan korvattaviksi noudattaen soveltuvin osin 13 luvun säännöksiä. Uusissa hankkeissa tämä johtaa mitä todennäköisimmin siihen, että kunnat eivät mandollisten suurten korvausten pelossa uskalla hakea tarkistusta säännöstelylupaehtoihin. Vanhoissa hankkeissa tilanne ei muutu nykyiseen nähden. Asetuksessa tulisikin tarkentaa, mitä tarkoitetaan paikallisella merkityksellä.

Vesilain 8 luvun 10b§:n mukaan säännöstelystä aiheutuvan hyödyn menetyksestä maksettavia korvauksia voidaan sovitella ottaen huomioon tarkistamisesta saatavat hyödyt ja siitä aiheutuvat edunmenetykset sekä aika, jonka hyödynsaaja on voinut käyttää säännöstelyä hyväkseen. Lain henki on ollut, että säännöstelystä hyötyä saavat olisivat velvollisia sietämään ilman korvauksia kohtuullisena pidettävän osan tarkistamisesta aiheutuvista hyödyn- ja edunmenetyksistä (vesilupatoimikunnan mietintö 1993). Vesilakiehdotuksesta tämä piirre puuttuu uusien hankkeiden osalta, ja lakiehdotuksen 13 luvun 8 § :ssä vain todetaan, että vesivoiman menetys on korvattava puolitoistakertaisena. Koska säännöstelylupien muutostarvetta tulee etenkin ilmastonmuutoksen takia edelleen esiintymään, niin jotta tarpeellisia muutoksia voitaisiin jatkossakin toteuttaa, tulisi myös 7 luvun 3 §:ään kirjata edellä mainittu korvausten kohtuullistamisen periaate.

Lakiehdotuksessa on siis poistettu eräitä vesilain 8 luvun 10b §:ssä olleita keskeisiä korvauksia koskevia säädöksiä. Muutosten myötä on entistä epätodennäköisempää, et-tä esimerkiksi kunta tai valtio lähtisivät hakemaan tarkistusta lupaehtoihin, vaikka se esimerkiksi yleisen edun kannalta voisi olla erittäin perusteltua. Nämä muutokset koskisivat vain vuoden 1991 jälkeen toteutettuja säännöstelyjä, sillä siirtymäsäännösten (19 luvun 5 §) mukaan nykyisen vesilain 8 luvun 10b § sovelletaan ennen vuotta 1991 toteutettuihin säännöstelyihin. Tuntuu oudolta, että siirtymäsäännökset koskevat noin 220 säännöstelyhanketta ja varsinainen säännöstelypykälä vain niitä todennäköisesti hyvin harvoja hankkeita, jotka on toteutettu vuoden 1991 jälkeen.

Lakiehdotuksen perusteluissa (19 luvun 5 §) todetaan, että käytännössä säännökseen perustuvia säännöstelyn kehittämishankkeita on jo toteutettu tai vireillä kaikissa merkittävimmissä säännöstellyissä vesistöissä eikä tarvetta kehittämishankkeille enää tulevaisuudessa samassa laajuudessa ole. Tämä johtopäätös on virheellinen, koska ennustetun kaltainen ilmastonmuutos aiheuttaa suurta tarvetta säännöstelylupien tarkistamiseen.

11 LUKU HAKEMUSMENETTELY

4 § Hakemuksen laatijan pätevyys
Lakiehdotuksen yksityiskohtaisissa perusteluissa todetaan, että hakemuksen laatijan pätevyysvaatimusta koskeva säännös nostettaisiin asetuksesta lakiin. Tätä muutosta pidetään laatijan pätevyyden tärkeys huomioon ottaen perusteltuna. Pätevyys korostuu erityisesti rakenteiden turvallisuuskysymyksissä. Perusteluissa mainitaan lisäksi lähtö-kohtana olevan, että vaadittava asiantuntemus riippuisi hankkeen laadusta ja laajuudesta sekä hankkeeseen liittyvistä turvallisuustarpeista. Pätevyysvaatimus koskisi hakemuksen eri osia, mukaan lukien 11 luvun 3 §:n mukainen suunnitelma.

Pykälän 2 momentti antaa valtuuden säätää tarkemmin asetuksella hakemussuunnitelman laatijan ja siihen mandollisesti liittyvien rakennelmien kuten patojen suunnittelijan pätevyydestä. Näin ollen 1 momentin määritelmä "riittävä asiantuntemus" on kohdallaan eikä siihen ole huomauttamista.

17 LUKU KIINTEISTÖOIKEUDELLISIA SÄÄNNÖKSIÄ

6 § Kiinteistörekisterin pitäjälle tehtävä ilmoitus
2 momentti tulisi muuttaa seuraavaan muotoon : " Mitä 1 momentissa säädetään, ei tarkoita oikeutta ojitustoimituksessa käsitellyn ojituksen, eikä vesijohdon..." Tämä siksi, että ojitusasiat ( ojat, norot ja purot) käsitellään ojitustoimituksessa, ja toimitusmies tekee kyseisen ilmoituksen.

18 LUKU ERINÄISIÄ SÄÄNNÖKSIÄ

1 § Ympäristönsuojelun tietojärjestelmään merkitseminen
Tässä annetaan mandollisuus merkitä myös kunnan ympäristönsuojeluviranomaisten ja ojitustoimitusten päätökset ympäristönsuojelun tietojärjestelmään. Jotta siitä olisi hyötyä sekä valvonnassa että uusia lupa-asioita käsiteltäessä, sen tulisi olla kattava. Tulisi-kin määrätä, että päätös on merkittävä tähän tietojärjestelmään, jos sellainen on ole-massa ja se on kunnan ympäristönsuojeluviranomaisen käytettävissä.

2 § Vaarantorjuntatoimet
Pykälän 2 momentin mukaan "Ympäristölupaviraston tulee hakemuksesta antaa lupa tilapäisiin toimenpiteisiin, joihin on kuivuuden, tulvan, sortuman...". Ehdotuksen mukaan ympäristölupavirastolla ei näin ollen olisi asiassa mitään harkintavaltaa. Pykälän 1. momentissa on mainittu ne edellytykset, joiden mukaista tilannetta 2 § koskee. Koska hakijat voivat tulkita tilanteita varsin eri tavalla, tulisi luvan myöntämisen edellytysten harkinta säilyttää ympäristölupavirastolla. Lisäksi lakiehdotuksen mukainen "lupa-automaatti" poikkeaa tyylillisesti muusta laista ja lupaviranomaiselle mielletystä roolista. Lakiehdotuksen perusteluissa ei ole myöskään tarkemmin esitetty tämän muuttamistarpeen perusteluja.

4 § Yleisen vaaran ja vahinkojen torjumisesta johtuvan edun menetys
Toisessa momentissa on viittaus 3 §:n 2 momenttiin, mutta 3 §:ssä on vain yksi momentti.

Pääjohtaja

Lea Kauppi

Yli-insinööri
TIEDOKSI TO, HAL, LUM, YHA, YVY, VE

Markku 011ila