00023 VALTIONEUVOSTO

5.11.2004

1 (6)

OIKEUSMINISTERIÖ PL 25

SUOMEN ASIANAJAJALIITTO FINLANDS ADVOKATFÖRBUND

Lausuntopyyntö Dnro OM/7/021/2004 VESILAKITOIMIKUNNAN MIETINTÖ

11.
7 Ca,	Y

Asianajajaliitto kannattaa vesilakitoimikunnan ehdotusta korvata nykyinen vesilaki kokonaan uudella lailla. Koska lakia on muutettu useilla osittaisuudistuksilla, lain ajantasaistaminen on perusteltua, vaikka lain keskeisiä soveltamisperiaatteita tai soveltamisalaa ei olennaisesti muutettaisikaan. Seuraavassa esitämme yksittäisiä kommentteja ehdotettuihin säännöksiin.

1	Yleiset säännökset
Asianajajaliitto pitää vesilain 1 luvun 3 §:ään sisältyviä määritelmiä perusteluina ja oikeus-tilaa selventävinä. Asianajajaliitto esittää kuitenkin harkittavaksi, tulisiko ehdotetun vesi-lain hankkeesta vastaavaa koskevan määritelmän sisältöä suhteessa ympäristönsuojelulain
3 §:n toiminnanharjoittaja- määritelmään mandollisuuksien mukaan yhdenmukaistaa.

2	Yleiset velvollisuudet, oikeudet ja rajoitukset
Ehdotetun vesilain 2 luvun 5 §:ssä tulisi selkeyden vuoksi viitata myös maankäyttö- ja rakennuslain toimenpide- ja rakennuslupaa koskeviin määräyksiin eikä jättää tätä seikkaa vain perustelujen maininnan varaan.

Eräiden vesiluontotyyppien suojelusta sisältyy ehdotetun 2 luvun 9 §:ään poikkeussääntely, joka lisättiin nykyiseen vesilakiin luonnonsuojelulain säätämisen yhteydessä. Sääntely on melko ankaraa, ja siksi säännöksen määritelmiin tulisi kiinnittää erityistä huomiota. Säännöksen tarkoittaman fladan määritelmää voidaan esitetyssä muodossa pitää jossain määrin epäselvänä samoin kuin sitä, onko noroa pidettävä luonnontilaisena tilanteessa, jossa toimenpide kohdistuu noron luonnontilaiseen osaan, mutta jossa muu osa noroa esimerkiksi aikaisemmin on perattu. Tältä osin säännöksen täsmentämistä voitaneen harkita.

Ehdotetun lain 2 luvun 12 §:ään on sisällytetty nykyisen vesilain 2 luvun 7 §:n mukainen käsite "pysyvä käyttöoikeus". Oikeuskäytäntö (KHO:2001:60 ja KHO:2001:62) on kuitenkin osoittanut, ettei säännöksen tarkoittamaa pysyvää käyttöoikeutta käytännössä voi saada. KHO on nimittäin em. ennakkopäätöksillään vahvistanut, etteivät kiinteistön nykyiseltä omistajalta saadut suostumukset anna säännöksen tarkoittamaa pysyvää käyttöoikeutta, sillä suostumus ei sido uutta kiinteistönomistajaa. Tämä koskee myös käyttöoikeussopimuksia, jotka ovat voimassa vain inter partes (ks. periaatteesta esim. KKO:1992:157). Pysyviä käyttöoikeuksia ei myöskään voida merkitä lainhuuto- ja kiinnitysrekisteriin maa-kaaren 14 luvun 1 §:n 2 momentista johtuen eikä niitä myöskään voida perustaa rasitteena kiinteistönmuodostamislain 154 §:n tyhjentävästä rasitetyyppiluettelosta johtuen. Kiinteis‑
Simonkatu 12 B 20	Puhelin (09) 6866 120	info@asianajajaliitto.fi
00100 Helsinki	Fahsi (09) 6866 1299	www.asianajajaliitto.fi
Simonsgatan 12 B 20	Tel. +358 9 6866 120	info@advokatforbundet.fi
00100 Helsingfors	Fax +358 9 6866 1299	www.advokatforbundet.fi

tönmuodostamislain rasitetyyppiluetteloon ei sisälly esimerkiksi jakolain 116 §:ää vastaavaa mandollisuutta perustaa rasite veden patoamista varten.

Nykyisen vesilain 12:6.2 ja 12:7.1 säännökset, joita vastaavat säännökset sisältyvät myös ehdotetun vesilain 17 luvun 7 ja 8 §:iin näyttäisivät KHO:n ennakkopäätösten valossa mandollistavan käyttöoikeuden laillistamisen jälkikäteen myös omistajanvaihdostilanteissa. Edellytyksenä on tällöin kuitenkin se, että säännöksissä mainitut sopimukset on tehty kaikkien maanomistajien kesken.

Edellä esitettyyn viitaten lienee syytä vielä tarkemmin selvittää, mitä pysyvällä käyttöoikeudella tarkoitetaan sekä tulisiko käsitteen sisältöä täsmentää tai tehdä pysyvän käyttöoikeuden kirjaaminen mandolliseksi sen pysyvästä luonteesta huolimatta. Esimerkiksi pysy-vän käyttöoikeuden saamisesta vesivoimaan yksityisoikeudellista tietä on nimenomainen säännös nykyisessä vesilain 3 luvun 6 § 2 momentissa ja myös ehdotetussa vesilain 8 luvun 3 §:ssä.
3	Luvanvaraiset vesitaloushankkeet
Toimikunta on ottanut lähtökohdaksi vesitaloushankkeiden ja niiden toteuttamisen sääntelyn mandollisimman pitkälle menevän yhdenmukaistamisen, mikä sinänsä on kannatettavaa. Mietinnöstä ei kuitenkaan ilmene, miksi luvanvaraisuussääntely edelleen perustuu yksinomaan luvanvaraisuuskynnyksiin eikä luvanvaraisuutta arvioida selkeiden laitosluetteloiden perusteella kuten esimerkiksi ympäristönsuojelulaissa. Ympäristölainsäädännön yhtenäisyyden kannalta laitosluetteloiden käyttö myös vesitaloushankkeissa olisi perusteltua.

Ehdotetussa 3 luvun 4 §:ssä edellytetään hakijalta "oikeutta" hankkeessa käyttöön otetta-vien alueisiin, mutta "oikeuden" sisältöä ei ole tarkemmin määritelty.

Nykyistä luvanmyöntämisesteitä koskevaa sääntelyä on merkittävästi muutettu ehdottamalla 3 luvun 5 §:ssä, että valtioneuvosto saisi mandollisuuden myöntää poikkeuksen tietyistä ehdottomista luvanmyöntämisesteistä, jos hanke on yleisen edun kannalta tärkeä. Useampi toimikunnan jäsen on esittänyt eriävän mielipiteen liittyen ehdotettuun menettelyyn. On
myös esitetty, että asiakokonaisuutta on käsitelty toimikunnassa puutteellisesti.

Valtioneuvostolle ehdotettu poikkeamisvalta liittyy yhteiskunnalliselta kannalta merkittäviin hankkeisiin, joiden toteuttamista koskevan päätöksenteon katsotaan ilmeisesti olevan pikemmin tarkoituksenmukaisuus- kuin oikeusharkintaa koskevan kysymyksen. Valtioneuvoston ehdottaminen ratkaisemaan tällaisiin hankkeisiin liittyviä kysymyksiä ei sinänsä ole oikeusjärjestyksellemme vieras menettely, mandollistaahan korkeimmasta hallinto-oikeudesta annetun lain 5 §:kin tarkoituksenmukaisuusharkintaa sisältävien kysymysten siirtämisen valtioneuvoston käsiteltäväksi. Ydinenergialain mukaan luvan ydinlaitoksen rakentamiseen myöntää myös valtioneuvosto, tosin ydinvoimalan rakentamista koskeva periaatteellinen päätöksenteko tapahtuu viimekädessä eduskunnassa. Katsomme, että erilaisia päätöksentekovaihtoehtoja tulisi tarkemmin tarkastella muokattaessa vesilakitoimikunnan ehdotusta hallituksen esityksen muotoon.

Käytännössä saattaa esiintyä tilanteita, joissa jo luvitetut vesitaloushankkeet on jätetty toteuttamatta. Vesitaloushankkeita koskevassa luvussa tai vaihtoehtoisesti ehdotetun lain voimaantulosäännöksissä tulisi selventää, voidaanko vanhat hankkeet edelleen toteuttaa vuosikymmeniä sitten myönnetyn luvan mukaisesti.

Töidenaloittamislupa on ehdotuksessa korvattu ns. valmisteluluvalla, jotta korostettaisiin eroa hankkeen valmisteluna pidettävien yksittäisten toimenpiteiden ja itse hankkeen välillä. Yksityiskohtaisissa perusteluissa todetaan, että on tilanteita, joissa lupapäätöksestä tehtävät valitukset kohdistuvat vain lähinnä erillisiin korvauskysymyksiin, eivät siis itse hankkeeseen, mutta uhkaavat kuitenkin viivästyttää koko hanketta. Ehdotetut perustelut lienevät tältä osin epäselvät. Ympäristölupavirastohan ei ensi asteen lupaviranomaisena voi olla tietoinen siitä, millaisia valituksia hankkeesta mandollisesti tehdään. Ehdotuksen tarkoituksena lienee, että lupaviranomainen voisi myöntää valmisteluluvan ja muutoksenhakuviranomainen luvan täytäntöönpanolle muutoksenhausta huolimatta, edellyttäen ettei täytäntöönpano tee muutoksenhakua hyödyttömäksi. Perusteluja tulisi tältä osin selventää. Koska täytäntöönpanomandollisuus ennen luvan lainvoimaisuutta on monessa tilanteessa tärkeä, asiaa koskevan sääntelyn tulisi olla mandollisimman selvän.
4	Vedenotto
Ei kommentoitavaa.
5	Ojitus
Ojitusta koskevan ehdotetun 5 luvun 5 §:n viimeisen kappaleen mukainen tilanne, jossa ympäristölupavirasto joutuu ratkaisemaan kysymyksen luvan tarpeellisuudesta sekä eräitä muita kysymyksiä asian muuten ollessa kunnan ympäristönsuojeluviranomaisen käsiteltävänä, on epäselvä. Säännöksestä ei ilmene, kuinka asia saatetaan ympäristölupaviraston käsiteltäväksi.

Ehdotetussa 5 luvun 19 §:ssä puhutaan yksinomaan korkolain mukaisesta korosta, vaikka kyse on viivästyskorosta. Näitä epähuomiossa tehtyjä puutteellisia viittauksia löytyy muistakin säännöksistä.

Ehdotetun lain 5 luvun 10 §:ssä tarkoitetun asianosaisten välisen kirjallisen sopimuksen pysyvyyttä omistajanvaihdostilanteissa voidaan pitää jossain määrin ongelmallisena eten-kin, kun sopimuksista eikä edes 5 luvun 9 §:n mukaisista päätöksistä tai ehdotetun lain 17 luvun 6 §:n mukaisesta menettelystä tehdä merkintää kiinteistörekisteriin. Varsinkin tilanteissa, joissa sopimukseen perustuvaa ojitusta ei ole toteutettu ennen omistajanvaihdosta, saattaa sopimuksen lakisääteinen sitovuus tulla yllätyksenä. Siksi tulisikin harkita ainakin sitä, tulisiko sitovuus ulottaa koskemaan vain ennen omistajanvaihdosta toteutettuja hankkeita.

6	Keskivedenkorkeuden pysyvä alentaminen ja nostaminen
Ehdotetun lain 6 luvun 4 §:n 1 ja 2 momentin määräykset ja perustelut koskien yhteisten alueiden osalta annettavaa suostumusta ovat epäselvät. Säännöksen 1. momentin mukaisissa laskuhankkeissa puhutaan osakaskunnan suostumuksesta mutta säännöksen 2 momentis-sa "yhteisalueen omistajista". Jälkimmäinen määritelmä on epäselvä, mutta sillä tarkoitettaneen yhteisen alueen osakaskiinteistöjen omistajia. Epäselväksi kuitenkin jää, miksi laskuhankkeissa suostumuksen antaisi yhteisen alueen osakaskunta ja nostohankkeissa yhteisen alueen osakaskiinteistön omistajat ottaen vielä huomioon, että perusteluissa korostetaan yhteisaluelain yleistä soveltamista ja ottaen myös huomioon, että osakaskunta yhteisaluelain 6 §:n nojalla kantaa ja vastaa yhteistä aluetta koskevissa asioissa. Nostohankkeiden toteuttamismandollisuuksia myös vaikeuttanee se, että suostumus on hankittava erik-

seen 3A-osalta yhteisen alueen osakaskiinteistöjen omistajista, eikä pelkästään yhteisen alueen osakaskunnalta.

Ehdotetun muutoksen perustuslainmukaisuutta lienee myös syytä arvioida tarkemmin, sillä järjestely, jossa maanomistajan vastustuksesta huolimatta vettä nostetaan maanomistajan maalle pelkästään naapureiden suostumuksella ilman että hanke on yleisen tarpeen vaati-ma, saattaa loukata omistajan oikeutta omaisuutensa normaaliin, kohtuulliseen ja järkevään käyttöön ottaen huomioon, että ehdotetun 6 luvun 6 §:n erityiset edellytykset eivät täysin vastaa edellä mainittua, perustuslakivaliokunnan omaisuudenloukkausarvioinneissa vakiintuneesti käyttämää määritelmää. Lisäksi on syytä huomata, ettei valtuuslaissa 266/1961 ole otettu huomioon nyt esitettyä uutta sääntelyä.

7	Säännöstely
Ehdotetulla 7 luvun 3 §:llä pysytettäisiin nykyisen vesilain 8 luvun 10 b §:n mukainen menettely. Säännöksen soveltamiskäytännössä on kuitenkin ilmennyt ongelmia sen johdosta, että ympäristökeskuksilla osittain lainsäädännöstä ja osittain eräistä historiallisista syis-tä johtuen säännöksen tarkoittamassa prosessissa samanaikaisesti on useita ja osittain vastakkaisia rooleja. Ympäristökeskus toimii säännöstelylupien tarkistamisprosesseissa säännöksen tarkoittaman neuvotteluprosessin vetäjänä ja yleisen edun valvojana, mutta tämän lisäksi ympäristökeskukset ovat usein myös säännöstelylupien haltijoita. Edelleen ympäristökeskukset ovat laillisuusvalvojia nykyisen vesilain 21 luvun 1 §:n nojalla, jonka lisäksi ympäristökeskukset vielä edustavat Suomen valtiota korvausten maksajina säännöstelylupien tarkistamisprosesseissa. Asiaa tulisi selvittää siinä jatkovalmistelutyössä, jota toimi-kunta ehdottaa mietinnön s. 14 - 15 (Viranomaisten tehtävät).

8	Vesivoiman hyväksikäyttö
Ei kommentoitavaa.
9	Puutavaran uitto
Ei kommentoitavaa.
10 Kulkuväylät ja muut vesiliikennealueet
Ei kommentoitavaa.
11 Hakemusmenettely
Ehdotetun 11 luvun 16 §:n 2 momentin mukaan erityistä selvitystä voi hankkia ympäristö-hallinnon palveluksessa oleva riittävän asiantunteva henkilö. Esitämme selvitettäväksi, voisiko erityistä selvitystä hankkia myös maanmittaushallinnon palveluksessa oleva henkilö. Tällä hetkellä ehdotuksessa esitetään maanmittaushallinnon asiantuntemusta käytettävän 11 luvun 6 §:n 3 momentin mukaiseen kiinteistöarviointiin.

12 Vesioikeudellinen yhteisö
Hallituksen ja kokouksen välinen toimivallanjako näyttäisi ehdotuksessa olevan jossakin määrin epäselvä. Ehdotuksen 12 luvun 6 § näyttäisi lähtevän siitä, että kokous olisi yleistoimivaltainen elin, mutta 12 luvun 7 §:n mukaan kokous päättäisikin vain eräistä merkittävistä asioista. Epäselväksi myös jää, edellyttääkö hallituksen itsenäinen päätöksenteko säännöillä tapahtuvaa delegointia. Tähän perustelut viittaavat, mutta säännöksissä dele-

gointia ei mainita. Edelleen ehdotetun lain 12 luvun 14 §:n nojalla myös hallituksen päätöksistä tulisi voida tehdä oikaisuvaatimus tai nostaa moitekanne, mutta missään ei määrä-tä, miten jäsenet saavat tiedon hallituksen tekemistä päätöksistä, ehdotetun lain 12 luvun 4 §:n 1 momentin 10)-kohtaa lukuun ottamatta. Edellä esitettyyn viitaten katsomme, että ehdotukseen sisältyviä 12 luvun säännöksiä kokouksen ja hallituksen toimivaltajaosta sekä jäsenten oikeusturvasta tulisi täsmentää.

Myös luvun 15 §:n sanamuotoa lienee syytä täsmentää. Säännös koskee otsikon mukaan purkautumista, mikä ei ole synonyymi hankkeen keskeyttämiselle. Säännöstekstissä keskeyttämis- ja purkautumiskäsitteiden välinen raja on myös epäselvä. Säännöksen tarkoituksena lienee kuitenkin se, että purkautumisen edellytykseksi asetetaan hankkeen loppuun saattaminen ja että vasta tämän jälkeen yhteisö ympäristökeskuksen luvalla voi ryhtyä toimiin yhteisön purkautumiseksi.

13 Korvaukset
Ehdotetun lain 13 luvun 5 §:stä on jäänyt pois mandollisuus hakea korvausta ehdotetun lain 13 luvun 1 §:n 1 momentin 3)-kohdan tarkoittamista vahingoista, vaikka tämä mahdollisuus sisältyy nykyisen vesilain 11 luvun 8 §:n 4 momentin viimeiseen virkkeeseen.

Ehdotetun lain 13 luvun 3 §:stä ilmenee, että nykyinen korvausasioiden viranomaisjärjestelmä on edelleen epäselvä. Jatkossa tulisikin harkita viranomaisjärjestelmän selkiyttämistä, jolloin tulisi selvittää mm. lunastustoimitustyyppisen järjestelmän soveltuvuutta kaiken-tyyppisten korvauskysymysten käsittelyyn.

Otsikointi ehdotetussa 3 luvun 17 §:ssä ei kuvaa säännöksen sisältöä, koska säännöksessä ei käsitellä takautumisoikeutta.

14 Valvonta ja hallintopakko
Ehdotetun 14 luvun 2 §:ssä annetaan kunnan ympäristönsuojeluviranomaiselle oikeus väliaikaisesti keskeyttää ilmeisen lainvastainen toimenpide sopivaksi katsomallaan tavalla. Säännöstä perustellaan maa-aineslain vastaavalla sääntelyllä. Toteamme, että kunta toimii maa-aineslain mukaisena lupaviranomaisena, joten sen asiantuntemus hankkeen lainvastaisuuden arviointiin on perusteltu. Mielestämme keskeyttämisvalta ympäristölupaviraston toimivaltaan kuuluvien hankkeiden osalta soveltuisi paremmin ympäristölupavirastolle.

15 Muutoksenhaku ja täytäntöönpano
Ehdotuksen 15 luvun 3 §:n ensimmäisessä lauseessa käsitellään päätöksestä tiedottamista, vaikka ilmeisesti on tarkoitettu tiedottaa valituksesta.
16 Rangaistussäännökset Ei kommentoitavaa.
17 Kiinteistöoikeudellisia säännöksiä
Lain sisällöllisen selkeyden kannalta on hyvä, että kiinteistöoikeudelliset säännökset on koottu erilliseen lukuun.

pWrapPolygonVertices8;7;(0,0);(0,10553);(1692,10553);(1692,21589);(21597,21589);(21597,0);(0,0);fBehindDocument0pWrapPolygonVertices8;7;(0,0);(0,21586);(16361,21586);(16361,11626);(21609,11626);(21609,0);(0,0);fBehindDocument0
	ågerholm	ras

	Asianajaja, varatuomari	Asianajaja, MMM

Ehdotuksen 17 luvun 7 §:n osalta selkeyden vuoksi olisi myös syytä tehdä ilmoitus lupaviranomaiselle kiinteistön tai laitoksen omistajan vaihtumisesta (vrt. ympäristönsuojelulaki).

18 Erinäisiä säännöksiä
Ei kommentoitavaa.
19 Voimaantulo- ja siirtymäsäännökset
Tältä osin viittaamme edellä 3 luvun kohdalla sanottuun koskien luvitettuja, mutta toteuttamatta jätettyjä vesitaloushankkeita.

Helsingissä 5.11.2004

SUOMEN ASIANAJAJALIITTO

Suomen Asianaaliiton puheenjohtaja, asianajaja