Lausunto

						300/90/2009
Leena Eränkö (LE), Ulla Hurmeranta (UH)		18.2.1009
Jussi Kauppi (JK), Vesa Valpasvuo (VV)

Oikeusministeriö

s-posti: oikeusministerio@om.fi 

Lausuntopyyntönne 28.1.2009

Ehdotus vesilainsäädännön uudistamiseksi

Oikeusministeriö on 28.1.2009 julkistanut luonnoksen ehdotukseksi vesilainsäädännön uudistamiseksi. Oikeusministeriö varaa eri tahoille tilaisuuden esittää ehdotusta koskevia huomautuksia. Huomautukset tulee toimittaa oikeusministeriöön viimeistään 18. päivänä helmikuuta 2009 sähköisessä muodossa (rtf -tiedostona).

Suomen Kuntaliitossa asian valmisteluun ovat osallistuneen yllä mainitut yhdyskunta, tekniikka ja ympäristö –yksikön asiantuntijat, joiden nimikirjaimet näkyvät kunkin yksityiskohtaisen kommentin kohdalla.

Kuntaliiton yksityiskohtaisia kommentteja

1 luku (VV)

Lakiehdotuksen yleisperusteluissa todetaan, että lain 1 luvussa olisivat yleisluontoiset säännökset mm. viranomaisista. Kyseistä kohtaa ei ole ehdotuksen 1 luvussa eikä vesilakitoimikunnan esityksessä ollutta 1:7 §:n kaltaista säännöstä löydy muualtakaan ehdotuksesta. Valvontaviranomaisia koskeva pykälä 14:1 §, jossa on ainoastaan mainittu alueellinen ympäristökeskus ja kunnan ympäristönsuojeluviranomainen.

Kuntaliitto esittää lisättäväksi lakiehdotukseen viranomaisia koskevan yleispykälän (esimerkiksi 1 lukuun lisätään 7 §). Kuntien ympäristönsuojeluviranomainen tulee määritellä tässä vastaavasti kuin nykyisen vesilain 20 luvun 1 §:ssä viittaamalla kuntien ympäristönsuojelun hallinnosta annettuun lakiin. Samaan kohtaan tulee kunnan viranomaiselle antaa mahdollisuus tehtävien delegoimiseen viranhaltijalle vastaavasti kuin muussakin lainsäädännössä on tehty. Alla olevaan lisäysesitykseen tehtyä viittausta kuntien ympäristöhallintolakiin on käytetty mm. ympäristönsuojelulain 21 §:ssä. Kuntien ympäristöhallintolain 7 § sisältää myös ympäristönsuojelulain laatimisen yhteydessä sinne lisätyn viranhaltijan pätevyysedellytyksen, joka soveltuu erittäin hyvin myös vesilakiyhteyteen. 

Kuntaliitto esittää kunnan ympäristönsuojeluviranomaista koskevaksi momentiksi seuraavaa: 
Kuntien ympäristönsuojelun hallinnosta annetun lain (64/1986) mukainen kunnan ympäristönsuojeluviranomainen käsittelee sen käsiteltäväksi tässä laissa erikseen säädetyt hakemus-, hallintopakko- ja muut asiat sekä toimii alueellaan tämän lain mukaisena valvontaviranomaisena. Kunnan ympäristönsuojeluviranomainen voi siirtää tässä laissa tarkoitettua toimivaltaansa alaiselleen viranhaltijalle siten kuin kuntien ympäristönsuojelun hallinnosta annetussa laissa säädetään.

2:5, 6 ja 14 §:t (VV)

5 § Oikeus rakennelman pitämiseen

Kiinnityspaalujen tai –poijujen, laitureiden, venevajojen ja muiden vastaavien rakenteiden tekeminen toisen vesialueelle aiheuttaa usein naapuruusriitoja aivan kuten ruoppauksetkin. Kuntaliiton mielestä tällaisten toimenpiteiden edellytyksenä tulee olla, että toimenpide ei aiheuta vesialueen omistajan lisäksi myöskään naapureille vahinkoa tai huomattavaa haittaa. Tätä koskeva edellytys tulee kirjata myös säännökseen.

Kuntaliitto esittää, että 5 §:n ensimmäisen lauseen loppu muutetaan seuraavasti: … , jos rakennelman tekeminen tai käyttäminen ei edellytä 3 luvun 2 tai 3 §:n nojalla ympäristölupaviraston lupaa ja se voi tapahtua tuottamatta vesialueen omistajalle tai naapurikiinteistön haltijalle vahinkoa tai huomattavaa haittaa.

6 § Oikeus haitan poistamiseen ja ruoppausmassan sijoittamiseen

Kuntaliitto pitää perusteltuna ja nykytilannetta selkeyttävänä 2.14 §:n ilmoitusvelvollisuussäännöstä sekä
3:3 §:n 8) kohdan säännöstä, jonka mukaan yli 300 m3 ruoppaaminen on aina luvanvaraista. Samoin on pidettävä perusteltuna ja tarpeellisena 18:15 § viranomaisten tiedonvaihdosta.

Ruoppausmassan sijoitusta toisen vesialueelle koskeva ehdotuksen 2:6 §:n 1 mom. säännös on merkittävästi lievempi kuin nykyisen vesilain 4 luvun 6 §:n säännös, jossa luvanvaraisuuden ulkopuolelle on säädetty ainoastaan toimenpide, jossa on kyse merkityksettömän pienestä määrästä ruoppausmassaa.

Pykälän toisen momentin säännöstä ruoppausmassan sijoittamisesta ilman lupaa toisen vesialueelle tulee tarkentaa siten, että siinä toimenpide rajataan nykyisen mukaisesti merkityksettömän pieneen ruoppausmassaan ja että sijoittaminen ei aiheuttaisi haittaa vesialueen omistajalle. Lisäksi siitä tulisi ilmoittaa myös vesialueen omistajalle. 

Kuntaliitto esittää, että 2:6 §:n 1 momentin viimeinen lause muutettaisiin seuraavasti: 
Kulkuväylästä poistetun maan ja muun vesistön pohjasta otetun kiinteän aineen (ruoppausmassa) saa ilman omistajan suostumusta sijoittaan toisen vesialueelle, jos ruoppausmassan määrä on merkityksettömän pieni ja sen sijoittaminen ei aiheuta haittaa vesialueen omistajalle eikä sijoittamiseen tarvita 3 luvun 3 §:n mukaan ympäristölupaviraston lupaa.

2:6 §:n 2 momentissa säädellään ruoppausmassan sijoittamista maa-alueelle. Massojen sijoittaminen maa-alueelle saattaa edellyttää maankäyttö- ja rakennuslain mukaista toimenpide- (vesirajalaite) tai maisematyölupaa. Sijoittaminen voi olla ristiriidassa myös kaavassa määrätyn kanssa. Lisäksi ruoppausmassojen sijoittamisessa tulee noudattaa jätelain säännöksiä sekä mitä kunnallisella jätehuoltomääräyksellä asiasta mahdollisesti on määrätty. 

Kuntaliitto esittää, että momentin loppua muutetaan ja siihen lisätään myös viittaukset jätelakiin sekä maankäyttö- ja rakennuslakiin seuraavasti:
Ruoppausmassan sijoittamisessa maa-alueelle on lisäksi noudatettava, mitä jätelaissa (1072/1993) sekä maankäyttö- ja rakennuslaissa (132/1999) tai niiden nojalla säädetään tai määrätään.

Pykälän perusteluissa tulisi avata mitkä mainittujen lakien säännökset tai määräykset saattavat koskea ruoppausmassan sijoittamista maa-alueelle. Tällaisia ovat muun muassa jätelain nojalla annetut jätehuoltomääräykset, maankäyttö- ja rakennuslain nojalla annetut rakennusjärjestykset sekä joissain tapauksissa myös ympäristönsuojelulain nojalla annetut ympäristönsuojelumääräykset.

14 § Ilmoitusvelvollisuus

Ilmoitusvelvollisista toimenpiteistä tulee aina antaa tieto myös paikalliselle valvontaviranomaiselle.  Lakiuudistuksen jatkotyöskentelyssä tulee selvittää, miten naapureiden etu ja oikeudet turvataan ja minkälainen osallistumismahdollisuus muille asianosaisille tulisi turvata.

Kuntaliitto esittää, että 14 §:n 2 momentin loppuun lisätään seuraava lause:
Hankkeesta vastaavan on lähetettävä tieto ilmoituksesta myös toimenpiteen sijaintikunnan ympäristönsuojeluviranomaiselle.

3:3 § (VV)

3:3 §:n 1 momentin 10 kohdan mukaan maa-ainesten ottaminen ’omaan tavanomaiseen kotitarvekäyttöön’ ei olisi yleensä luvanvaraista. Kyseisen kohdan perusteluissa on todettu säännöksen tarkoitetun vastaamaan soveltuvin osin maa-aineslain 4 §:n 2 momenttia. Asiaa tarkasteltaessa on otettava huomioon, että lähtökohtaisesti maa-aineslailla on pyritty rajaamaan maa-ainesten otto vesialueelta vesilain soveltamisalaan (MAL 2 § 3 kohta). Kotitarveoton määritelmä (MAL 4 § 2 mom.) rajautuu käytännössä siihen kiinteistöön, jolla aineksia käytetään. Lisäksi kotitarveottoa koskevissa toimintatapaedellytyksissä (MAL 4 § 3 mom.) viitataan yhteisalueiden osalta kiinteistönmuodostamislain 2 §:n 2 kohtaan, mikä tarkoittanee tässä yhteydessä yhteistä soran- tai muun aineksenottoaluetta, ei niinkään liene yhteistä vesialuetta. Rantavyöhykkeellä tapahtuvaa ottamista on maa-aineslailla pyritty ohjaamaan edellyttämällä oikeusvaikutteista asema- tai yleiskaavaa (MAL 3 §:n 3 mom).

Pykälän perustelujen mukaan säännöksellä on tarkoitus rajata kunnan viranomaisen toimivalta maa-aineslain nojalla pois vesialueella tapahtuvasta otosta. Tämä on perusteltua ja käsittääksemme näin on ollut käytäntö jo tähänkin asti. Jos otolta ei edellytetä vesilain mukaista lupaa, niin ei myöskään maa-aineslain soveltaminen siihen vaikuta tarkoituksenmukaiselta. Asia on kaiken kaikkiaan aina ollut melkoisen sekava, joten tilanteen selkeyttäminen on perusteltua.

Kyseisen kohdan muotoilu antaa kuitenkin sellaisen viestin, että kotitarveoton varjolla voidaan ottaa hiekkaa yhteiseltä vesialueelta vaikka kuinka paljon, jos vain osoitetaan maa-aineslain perusteilla sen menevän siinä tarkoitettuun kotitarpeeseen. Tällainen käsitys mahdollistaa käytännössä ruoppaamisen ’kotitarveoton* nimissä edellä 8 kohdassa säädettyä luvanvaraista ruoppaamista suuremmalle määrälle.

Käytännöllisintä ja vähiten sekaannusta aiheuttaisi, jos kohdasta poistetaan kokonaan viittaus kotitarvekäyttöön ja tällaiset lähinnä kotitarveottoon liittyvät toimenpiteet katsottaisiin käytännössä 2 luvun 6 §:n mukaisiksi toimenpiteiksi ja tarvittaessa niihin puututtaisiin valvonnallisilla keinoilla. Tämän vuoksi on myös ilmoitusmenettelyä tällaisesta ei-luvanvaraisesta ainesten otosta pidettävä perusteltuna. 

Kuntaliitto esittää, että 3 §:n 1 mom. 10 kohdasta poistetaan viittaus kotitarveottoon, jolloin kohta olisi seuraava:
10) maa-ainesten ottaminen vesialueen pohjasta. 

3:5 § (UH)

Vaikka maankäyttö- ja rakennuslain sekä vesilain suhteesta on mainittu ehdotuksen 1:2 §:ssä, tulee maakuntakaava ja yleiskaava mainita selkeyden vuoksi juuri siinä §:ssä, jossa säädetään lupa-asian suhteesta maankäytön suunnitteluun.

Kuntaliitto esittää 3:5 § muutettavaksi seuraavasti:
Lupa-asiaa ratkaistaessa on otettava huomioon asemakaava sekä se mitä säädetään maakuntakaavan ja yleiskaavan oikeusvaikutuksista. Lupaa harkittaessa on katsottava, ettei lupa merkittävästi vaikeuta vireillä olevan kaavan laatimista.

4:5 § 2 mom. 3) kohta (JK)

Selkeytetään säädöksen sisältöä sanajärjestysmuutoksella.

Kuntaliitto esittää 4:5 § 2 mom. 3) kohdan muutettavaksi seuraavasti:
3) veden ottaminen paikkakunnan teollisuuden käyttöön tai muuten käytettäväksi paikkakunnalla sekä paikkakunnan ulkopuolisen yhdyskunnan vesihuoltoa palveleva veden ottaminen;

5:4 § 1 mom. 3) kohta (JK)

Onko kohdassa olevan luettelon tarkoitus olla kattava? Jos on, niin ainakin lämpöputki tulee lisätä luetteloon tai tehdä luettelosta esimerkkiluettelo lisäämällä ”tai muu vastaava”.

5:5 § Kunnan ympäristönsuojeluviranomaisessa ratkaistava ojitusasia (VV)

Kuntaliiton näkemyksen mukaan kahden hyödynsaajan ojitusriita-asian käsittely saattaa edellyttää kunnan ympäristönsuojeluviranomaisilta sellaista asiantuntemusta, jota kaikissa kunnissa ei ole saatavissa. Nykyisen vesilain 20 luvun 2 §:n mukaan kunnan ympäristönsuojeluviranomaisella on mahdollisuus osoittaa asianosaiset hakemaan ojitustoimitusta tai siirtää asia ympäristölupaviraston käsiteltäväksi, mikäli asia vaatii sellaista erityistä selvitystä, jollaista kunnan ympäristönsuojeluviranomaisessa ei voida saada. 

Kuntaliitto esittää, että vastaava säännös säilytettäisiin myös uudessa vesilaissa lisäämällä 5 §:ään uusi 3 momentti seuraavasti:
Jos ojitusta koskeva asia vaatii sellaista erityistä selvitystä, jollaista kunnan ympäristönsuojeluviranomaisen käsittelyssä ei voida saada, ympäristönsuojeluviranomaisen on osoitettava asianosainen hakemaan asiassa ojitustoimitusta.

5:8 § 1 mom. (JK)

Viittausta ”… tämän luvun 7 §:ssä säädetään.”  olisi asian selkeyttämiseksi syytä hieman avata esimerkiksi seuraavasti:
… tämän luvun 7 §:ssä säädetään ojituksen toteuttamisesta.

5:8 § 2 mom. (JK, VV)

Tästä, sinänsä kannatettavasta säädöksestä saattaa käytännössä aiheutua ongelmia, koska
- normaali ojan kunnostaminen ei edellytä ilmoituksia valvontaviranomaisille
- kunnostuksen jälkeen on mahdollista väittää kunnostetun ojan olleen luonnontilaisen kaltainen, jolloin saadaan aikaan ojariita
Asia vaatii ohjeistusta, joka hoidettaneen ao. ministeriöiden toimesta

5:9 § 3 mom. (VV)

Se, noudetaanko ojituksessa vesilakia vai maankäyttö- ja rakennuslakia on riittävän selkeästi esitetty. 

5:13 § 1 mom. (samoin kuin edellä 5:4 § 1 mom. 3) kohta) (JK)

Onko kohdassa olevan luettelon tarkoitus olla kattava? Jos on, niin ainakin lämpöputki tulee lisätä luetteloon tai tehdä luettelosta esimerkkiluettelo lisäämällä ”tai muu vastaava”.

5:13 § 2 mom. (JK)

Hyvä kohta, vastuut on esitetty selkeästi.

11:24 § (VV)

Asian käsittelystä kunnan ympäristönsuojeluviranomaisessa tarvitsee vielä erillistä ohjeistusta, jotta viittaussäädöksiä ei lueta liian kirjaimellisesti.
Ohjeistus hoidettaneen ao. ministeriöiden toimesta.

13:9 § 3 mom. (VV)

Pykälän 3 momentin viimeisessä lauseessa todetaan, että ’käyttöoikeudesta suoritettavaa korvausta määrättäessä on otettava huomioon myös pohjaveden ottomahdollisuuteen perustuva maan lisäarvo’. Säännöstä ei ole perusteluissa juurikaan avattu, joten sen merkitys jää epäselväksi ja liian spekulatiiviseksi.
 
Kuntaliitto pitää kyseistä säännöstä perusteettomana ja tarpeettomana, koska kyseisen momentin mukaan ’alueen omistajalla ei ole oikeutta saada korvausta alueelta otettavasta vedestä’ ja että ’korvattavana edunmenetyksenä pidetään kuitenkin veden ottamisesta omistajalle tai muun erityisen oikeuden nojalla pohjavettä käyttävälle aiheutuvaa veden saannin huonontumista, jos se ei ole vähäinen’. 

Kuntaliitto esittää, että 9 §:n 3 momentin viimeinen lause ”Käyttöoikeudesta suoritettavaa korvausta määrättäessä on otettava huomioon myös pohjaveden ottomahdollisuuteen perustuva maan lisäarvo” poistetaan perusteettomana.

14 luku (LE, VV)

Valvontaviranomaisen työkaluja on nykyisestä parannettu (mm. 9 §), mutta jatkossa työkaluja on perusteltua kehittää vastaamaan muussa hallintoviranomaisia koskevassa lainsäädännössä (mm. YSL) säädettyä.

18:11 § (VV)

Säädös vastaa nykyisen vesilain säädöstä. Jatkossa tulee mahdollistaa myös valvontaviranomaisen toimenpiteiden maksullisuus, esim. ei-luvanvaraisesta ruoppauksesta ohjaava lausunto ruoppaajalle. 

18:15 § (VV) 

Viranomaisten tiedonvaihtoa koskeva säännös on tarpeellinen ja sen perustelut ovat hyvät. Niissä korostetaan, tieto tulee toimittaa kunnalle hyvissä ajoin ennen ilmoitetun toiminnan aloittamista, jotta kunnalle jää tosiasiallinen mahdollisuus reagoida toimenpiteen toteuttamiseen.

Ympäristönsuojelulain muuttaminen (VV)

48 § 3 mom. (JK, VV)(samoin kuin VL 5:4 § 1 mom. 3)kohta ja 5:13 § 1 mom.)

Onko kohdassa olevan luettelon tarkoitus olla kattava? Jos on, niin ainakin lämpöputki tulee lisätä luetteloon tai tehdä luettelosta esimerkkiluettelo lisäämällä ”tai muu vastaava”.

Maankäyttö- ja rakennuslain muuttaminen (UH, VV)

161a §:n 1 ja 2 mom.

Maankäyttö- ja rakennuslaissa säädettyä toimivaltaa ei ole perustetta jakaa kunnassa kahdelle eri viranomaiselle vaan kyseisten kohtien asiat ratkaisee kunnan rakennusvalvontaviranomainen. Tarvittaessa kunnan ympäristönsuojeluviranomainen voi antaa asiantuntija-apua asiassa.

Kuntaliitto esittää poistettavaksi molemmista momenteista viimeisen virkkeen.

Vesijohdon ja johtoon liittyvien vähäisten laitteiden sekä rakennelmien sijoittamiseen maa-alueella sovelletaan, mitä 161 §:ssä säädetään, jos sijoittamisesta ei ole päätetty vesilain ( / ) mukaisessa vedenottoa koskevassa lupapäätöksessä. Asian ratkaisee kunnan rakennusvalvontaviranomainen.

Jos asemakaava-alueella on tarpeen tehdä oja tai sijoittaa ojitusta varten tarpeellinen suojapenger tai pumppuasema toisen alueelle, noudatetaan, mitä 161 §:ssä säädetään. Asian ratkaisee kunnan ympäristönsuojeluviranomainen.

SUOMEN KUNTALIITTO