Hannu Ijäs						18.9.2006							

Oikeusministeriölle

VESILAKITYÖRYHMÄN MIETINTÖ

Oikeusministeriö on pyytänyt Suomen Vakuutusyhtiöiden Keskusliitolta (SVK) lausuntoa vesilakityöryhmän mietinnöstä. SVK esittää lausuntonaan seuraavan.

SVK:lla ei ole yleisesti ottaen huomautettavaa työryhmän mietinnöstä ja se lausuu vain korvausten määräämisestä eräissä tapauksissa, joista ehdotetaan säädettäväksi vesilain 13 luvun 2 §:ssä. Ehdotetun 2 §:n 2 momentin mukaan vesistössä kulkemisesta aiheutuneen edunmenetyksen korvaamisesta vastaa aluksen omistaja aluksen ohjauksessa tai hoidossa tapahtuneesta tuottamuksesta riippumatta. Nykyisessä vesilaissa on säädetty vastaavasti ja työryhmän tarkoituksena ei olekaan ollut muuttaa voimassa olevaa vesilain 1 luvun 25 §:ää. Säännösehdotuksen perustelujen mukaan korvaus määrättäisiin vesilain säännösten mukaisesti.

SVK haluaa tuoda esiin kuitenkin sen, että vesilain ja merilain välinen suhde em. korvaustilanteissa on tulkinnanvarainen ja siten oikeudellisesti epäselvä erisuuntaisten asiantuntijalausuntojen sekä korkeimman oikeuden ratkaisujen valossa. Vesilaissa vastuu on pääsääntöisesti ankaraa, mutta välillisten vahinkojen osalta se voi edellyttää tuottamusta. Nykyisen vesilain 1 luvun 25 §:n soveltamisessa on ilmennyt tulkintavaikeuksia siitä syystä, että laivaliikenteen aiheuttamien vahinkojen vastuusta määrätään pääosin merilaissa (674/1994), jonka mukaan vastuu edellyttää yleensä laivanisännän omaa, alaisen tai käytetyn itsenäisen yrittäjän tuottamusta (ML 7 luku 1 §). Samaan vahinkotilanteeseen voidaan siten ajatella sovellettavaksi joko vesilain ankaraa vastuuta tai merilain tuottamus- ja isännänvastuuta.

Myös työryhmän ehdottama vesilain 13 luvun 2 § on kirjoitettu siten, että sen voisi sanamuodon perusteella arvioida syrjäyttävän merilain, koska siinä todetaan, että korvausta määrättäessä otetaan huomioon säännökset laivanisännän vastuun rajoittamisesta ja meripanttioikeudesta, mutta ei muita merilain säännöksiä.

Viimeksi korkein oikeus on käsitellyt kyseistä ristiriitaa tapauksessa KKO 1996:150, jossa se on katsonut, että aluksen omistajan vastuu aluksen törmäyksestä aiheutuneista vahingoista määräytyy vesilain mukaisesti. Aikaisemmin korkeimman oikeuden on katsottu edustaneen toisenlaista kantaa ja myös oikeuskirjallisuudessa on esitetty, että merilaki syrjäyttäisi vesilain yleissäännöksen kauppamerenkulun osalta sillä perusteella, että erityissäännös syrjäyttää yleissäännöksen.
Vaarallisen lastin aiheuttamien vahinkojen kohdalla ankarasta vastuusta on säädetty erikseen lastia koskevin erityissäännöksin, joita ovat esimerkiksi öljyn ja vaarallisten aineiden kuljetusta koskevat vastuusäännökset. SVK:n näkemyksen mukaan ei ole perusteita asettaa aluksen omistajalle / varustajalle ankaraa vastuuta muissa kuin edellä mainituissa tilanteissa. Ehdotusta ei ole erityisesti perusteltu mietinnössä. Voimassaolevan vesilain esityöt eivät asiasta mainitse, eikä näin tärkeää ja periaatteellista asiaa tulisi jättää jatkossa oikeuskäytännön varaan.

SVK ehdottaa, että edellä mainittu lakien välinen tulkintaongelma ratkaistaisiin niin, että merilaki erityislakina syrjäyttäisi yleislakina pidettävän vesilain. Kansainvälistä merenkulkua säätelevät normit perustuvat usein kansainvälisiin yleissopimuksiin, joissa vastuu on lähtökohtaisesti tuottamusvastuuta. Näin ollen ulkomaisen laivanvarustajan kannalta on ongelmallista, jos Suomessa vastuu on ankarampaa kuin muualla. Merilain säännösten soveltaminen vesilain sijaan poistaisi Suomen nykyisen muista Pohjoismaista ja kansainvälisten merioikeussopimusten periaatteista poikkeavan oikeustilan. SVK ehdottaa, että uuden vesilain 13 luvun 2 §:n 2 momentin toisen virkkeen tilalla todettaisiin esimerkiksi seuraavasti: ”Kauppamerenkulkuun käytettävien alusten vastuun osalta sovelletaan kuitenkin mitä merilaissa on säädetty.” 

Asia on tärkeä varustajien lisäksi aluskaskovakuutuksia ja laivanvarustajan vastuuvakuutuksia (ns. P & I –vakuutukset) myöntäville vakuutusyhtiöille. Vakuutusriskin arvioinnin kannalta on välttämätöntä, että vakuutusyhtiöllä on ennakolta tieto vastuun määräytymisen perusteista. Ankaran vastuun ulottuminen tämän tyyppisiin vahinkoihin ei ole perusteltua ja se aiheuttaisi ongelmia vakuutusmaksujen nousun lisäksi vastuun jälleenvakuuttamiselle. Kyseessä ovat suuret vastuut ja meri- ja merivastuuvakuutukset toimivat kansainvälisillä markkinoilla, joilla varustajan vastuu on lähtökohtaisesti tuottamusvastuuta.

SUOMEN VAKUUTUSYHTIÖIDEN
KESKUSLIITTO

Lea Mäntyniemi