Oikeusministeriö

PL 25

00023 VALTIONEUVOSTO

VESILAKITOIMIKUNNAN MIETINTÖ OM 7/021/2004 
(Kom 2004:2)

Yleistä

Ehdotus merkitsee vesilain kokonaisuudistusta. Nykyinen laki lyhenisi huomattavasti, 485 pykälästä 274 pykälään ja säännöksiä nykyaikaistettaisiin ja selkeytettäisiin. Pääosin uusikin laki perustuisi kuitenkin voimassa olevan lain periaatteisiin. SAK pitää uudistusta tarpeellisena ja tukee työryhmän esitystä  esittäen siihen seuraavat yksityiskohtaiset huomautukset  

Huomattava muutos on kieltoihin perustuvan vesitaloushankkeiden järjestelmän muuttaminen yleiseksi toimintavapaudeksi, joka edellyttää pääosin toimintaluvan saamista. Lupaviranomaiset joutuisivat käyttämään oikeusharkintaa, vaikka ovatkin hallintoviranomaisia. Hallintoviranomaiset ovat tottuneet toimimaan eri tavoin kuin tuomioistuimet. Esimerkiksi todistustaakkasäännöt puuttuvat hallintoviranomaisilta, jotka ovat tottuneet ratkomaan muutoksenhautkin ilman vakiintuneita todistustaakkasääntöjä. Järjestelmän muuttaminen näiltä osin saattaa aiheuttaa ongelmia erityisesti vahingonkorvauspuolella, mikä on jatkovalmistelussa otettava huomioon. 

Eniten huomiota uudistuksessa kohdistettaneen valtioneuvostolle suunniteltuun oikeuteen myöntää poikkeuksia vesitaloushankkeen luvan myöntämisen ehdottomiin esteisiin yleisen edun nimissä.

Suuri uudistus on myös se, että sillä avataan toiminta- ja käyttömahdollisuuksia 
uusille ja erilaisille vesitaloushankkeille, mikäli lupaviranomainen luvan myöntää. Tämä saattaa rasittaa vesistöjämme aiempaa enemmän.

Tämän lisäksi vesitaloushankkeiden harjoittajien mahdollisuuksia käyttää toiselle kuuluvaa omaisuutta tai rajoittaa tälle kuuluvia muita etuja on hienokseltaan laajennettu. Jatkovalmistelussa on varmistettava, että esimerkiksi vahingonkorvausjärjestelmän vanhentuneisuuden ja vahingon kärsijän heikon aseman takia järjestelmän uusiminen suunnitellulla tavalla ei aiheuta aiempaa enemmän ongelmia tai kohtuutonta haittaa tavalliselle pienelle ihmiselle, joka asuu vesistön varrella tai viettää siellä osan vuotta.

1. Poikkeuslupa ehdottomasta luvan myöntämisen esteestä

Ehdotuksen 3 luvun 5 §:n 2 momentissa ehdotetaan valtioneuvostolle oikeutta myöntää poikkeuslupa kahdesta luvanvaraisen vesitaloushankkeen esteen lajista, eli 5 §:n 1 momentin 2 ja 3 kohdista. Poikkeusluvan perusteeksi riittäisi tärkeä yleinen etu ja harkinnan suorittaisi valtioneuvosto. 

SAK pitää tätä muutosta tarpeellisena ja kannatettava niillä perusteilla, jotka on esitetty työryhmän mietinnössä.  Kotimaisen, päästöttömän ja uusiutuvan energiatuotannon sekä työllisyyden turvaamiseksi vesivoiman lisärakentaminen jo rakennetuissa vesistöissä on oltava mahdollista, mikäli eduskunnan luottamuksen varassa toimiva valtioneuvosto niin yleisen edun vaatiessa hyväksi harkitsee. Ruotsissa on käytössä vastaavan tyyppinen järjestelmä. Yleiseen etuun perustuvaa harkintavaltaa olisi kuitenkin syytä rajata energiahuoltoon, ainakin sanotun 3 kohdan osalta (paikkakunnan asutus- ja elinkeino-olojen suuri huonontaminen).

Säännöksessä tulisi kuitenkin määritellä aikaraja, jossa poikkeuslupaa tulisi hakea.

2. Yleisten hyötyjen ja menestysten arvioiminen

Luvanvaraisten vesitaloushankkeiden lupaharkinnassa suoritetaan intressivertailua hyötyjen ja menetysten suhteen. Näyttäisi kuitenkin siltä, että hankkeen toteuttamiskustannuksia ei vertailussa huomioida enempää kuin niiden kansantaloudellisia vaikutuksiakaan. SAK:n mielestä luvanvaraisten vesitaloushankkeiden lupaharkinnassa toteuttamiskustannukset samoin kuin vaikutukset esimerkiksi ilmastopolitiikkaan (päästökauppa, uusiutuvien energiamuotojen edistäminen) tulee huomioida intressivertailussa.

3. Ehdotuksen korvausjärjestelyt

Ehdotuksen 13 luku käsittelee vesitaloushankkeiden aiheuttamien ja muiden lain soveltamisalaan kuuluvien vahinkojen korvaamista. Nykyisen sääntelyn puutteita ja vanhentuneisuutta ei esityksessä valitettavasti ole ryhdytty korjaamaan. Vahingonkorvaukset, joita vesilaki nimittää edunmenetyksen korvauksiksi,  on ryhmitelty sen mukaan, onko kyse vesilain vastaisesta vai sen mukaisesta toiminnasta. Ensin mainitut vahingot  jäisivät vahingonkorvauslain tai ympäristövahinkojen korvaamisesta annetun lain mukaan korvattaviksi eli vanhentuneen ja puutteellisen korvausjärjestelmän varaan, jälkimmäisistä taas vesilaki määräisi suoritettavaksi ns. täyden korvauksen määrittelemättä sitä kuitenkaan tarkemmin, paitsi kiinteän omaisuuden ja siihen perustetun käyttöoikeuden osalta. Luvun 10 §:n säännöksen mukaan korvauksista voitaisiin sopia, kuten nykyisinkin. Tämä saattaa johtaa heikommassa asemassa olevien vahingonkärsijöiden kannalta oikeudenmenetyksiin, mikäli mitään pakottavaa vähimmäistasoa ei ole olemassa.

Vahingonkorvauslaki on vahingon kärsijän kannalta puutteellinen ja jäänyt ajastaan jälkeen. Se ei tunnusta korvattaviksi vahingoiksi tunnearvoja, yksilöllistä parempaa käyttökelpoisuutta tilalle hankittavaan korvaavaan omaisuuteen verrattuna,  työmatkan pituutta, asunnon tai mökin sijaintia sukulaisten, virkistys-, marjastus-, metsästys-, kalastus- tai palvelupaikkojen  lähellä tai monia muitakaan arvoja. Vahingon kärsijän asemaa on vesilain mukaisen toiminnan tuottamien vahinkojen eli edunmenetysten osalta parannettu sillä, että lain 13 luvun erinäisissä säännöksissä luetellaan  vahingonkorvauslakia laajemmin korvattavia etuuksia, mutta siitä huolimatta merkittäviä haittoja ja vahinkoja jää edelleen korvausten ulkopuolelle. 

Eräs ongelma vahingonkorvauskysymysten suhteen on todistelu, koska sen osalta ei lakiehdotuksessa esitetä mitään uusia säännöksiä. Kuitenkin vahingonkorvausten ratkaisijana on hallintoviranomainen, joka ei ole tottunut ottamaan vastaan suullista näyttöä ja/tai käyttämään ylipäätään todistustaakkasääntöjä. Hallinnollinen periaate siitä, että luvan myöntäjä tai valitusviranomainen selvittää asian tarpeellisessa määrin ja pyrkii tekemään ns. oikean ratkaisun, ei varsinkaan näyttökysymyksien suhteen käytännössä ole hallintoprosesseissa tuntunut toimivan. Menettelytavat näytön hankkimisen ja vastaanottamisen osalta olisivat kaivanneet selkeää sääntelyä. Selkeyden vaatimus olisi tarpeen erityisesti asianosaisille itselleen, että nämä tietäisivät, mitä heidän tulee tehdä päästäkseen oikeuksiinsa. Pelkkä luottaminen lupaviranomaisen omaan selvittämiseen ei aina riitä.

Ehdotuksen 13 luvun 8 §:n 3 momentissa, jossa on kyse edun käyttäjälle tarpeellisen veden saannin tai vesialueen tai sen rannan muun tärkeän käyttömahdollisuuden estymisestä tai huomattavasta vaikeutumisesta, korvaus määrättäisiin edelleen  olosuhteiden mukaan ottamalla huomioon myös korvaukseen oikeutetulle hankkeesta välittömästi koituva hyöty, jos hänen ei ole osallistuttava hankkeen kustannuksiin. Maininta olosuhteiden mukaan tapahtuvasta harkinnasta on epämääräinen, siinä käytäntö saattaa siirtyä oikeusharkinnasta vapaaseen harkintaan.

Lakiehdotuksesta näyttäisivät puuttuvan selkeät säännökset siitä, milloin sen tarkoittamat erilaiset korvaukset erääntyvät tai mistä lukien hallintoviranomainen määrää ne suoritettaviksi. Onko tarkoitettu antaa hallintoviranomaiselle oikeus poiketa korkolain erääntymistä ja koronmaksun alkamisaikaa koskevista säännöksistä? Niin ikään kiinnitämme huomiota, että viivästyskorko on määritelty yleistä viivästyskorkoa alemmaksi eli kuudeksi prosentiksi.

4. Oikaisuvaatimus vesioikeudellisen yhteisön päätöksestä

Ehdotuksen 12 luvun 14 §:ssä säädetään, että jäsen, jonka oikeutta yhteisen kokouksen tai hallituksen päätös koskee voi vaatia yhteisön kokoukselta päätöksen oikaisemista 21 päivän kuluessa päätöksen tekemisestä. Perusteluissa olisi vielä aihetta selkeyttää se, että oikaisuvaatimus voidaan tehdä, mutta että vaatimuksen tekeminen ei ole edellytys päätöksen moittimista koskevan hakemuksen tekemiselle ympäristölupavirastolle.

5. Muutoksenhaku

Muutosta haetaan Vaasan hallinto-oikeudelta 30 päivän kuluessa päätöksen tiedoksi saannista. Vähänkään isompien asioiden osalta 30 päivän määräaika on lyhyt, olisi asiallista, että mahdollistettaisiin valittajalle oikeus hakemuksesta saada lisäaikaa. Ongelma ei poistu sillä, että valitusviranomainen voisi tarvittaessa pyytää lisäselvityksiä asianosaisilta.

Vaasan hallinto-oikeuden päätöksestä voitaisiin ehdotuksen mukaan valittaa korkeimmalle hallinto-oikeudelle, mutta 30 päivän valitusaika on käytännön tarpeita ajatellen liian lyhyt. Senkin osalta olisi tarpeen mahdollistaa lisäajan pyytäminen. Voidaan myös kysyä, miksi näissä asioissa edelleen halutaan poiketa ylempien muutoksenhakuelinten osalta yleensä noudatetusta 60 päivän valitusajasta.

6. Rangaistussäännökset

Vesilain rikkomisen tehosteena olevien rangaistussäännösten (vesilain luparikkomus ja vesilain rikkominen) tehokkuuteen vaikuttaa se, että ne ehdotetaan säädettäviksi asianomistajarikoksiksi, jos teolla on loukattu ainoastaan yksityisen etua tai oikeutta. Asianomistajarikoksilla on vuoden vanhentumisaika syyteilmoituksen tekemisen osalta. Kun vanhentuminen lasketaan rikoksen tekoajankohdasta, eikä siitä milloin asianomistaja on ehkä saanut teosta tiedon, niin tämä
tosiasiallisesti rajoittaa rangaistusseuraamusten ennaltaehkäisevyyttä.

7. Oikeuden antaminen toisen alueeseen

2 luvun 11 §:n mukaan ympäristölupavirasto voi myöntää vesitaloushankkeesta vastaavalle korvausta vastaan oikeuden toiselle kuuluvaan alueeseen sillä olevine rakennuksineen tai muine rakennelmineen mm. jos alue on toteutettavan vesitaloushankkeen vuoksi tarpeen uuden vesialueen pohjaksi. Edellytyksenä on luvan myöntämisen yleisten edellytysten lisäksi, että luvan hakija hallitsee enemmän kuin puolta tarvittavasta alueesta. Kun tämän kaltaisten veden alle jäävien maa-alueiden koko voi olla huomattavan suuri saattaa moni pientalotontin omistaja joutua lähtemään talostaan vesitaloushankkeen tieltä, ellei lupaviranomaisen suorittama intressivertailu ja luvan myöntämisen yleiset edellytykset (mm. se, että hanke ei sanottavasti loukkaa yksityistä etua) estä luvan myöntämistä. Kotiin liittyvät tunnearvot, sen sijainti työpaikan lähellä tai muut yhteydet eivät liene edelleenkään mitään korvattavia etuja tällaisessakaan tilanteessa. Vaikka lakiehdotus lähteekin täyden korvauksen periaatteesta niin täysi korvaus arvioidaan vahingonkorvauslain pohjalta, joka ei tunne korvattavina vahinkolajeina edellisen kaltaisia edun menetyksiä.

Suomen Ammattiliittojen Keskusjärjestö SAK ry