Oikeusministeriö
PL 25

00023  VALTIONEUVOSTO	
Oikeusministeriön lainvalmisteluosaston lausuntopyyntö OM 7/021/2004, OM0191:00/06/06/2000	
	
VESILAKITYÖRYHMÄN MIETINTÖ 2006:13	

Oikeusministeriön lainvalmisteluosasto on pyytänyt Tiehallinnon lausuntoa vesilakityöryhmän mietinnöstä (Työryhmämietintö 2006:13). Vesilakityöryhmän mietintö on jatkoa vesilakitoimikunnan mietinnölle (Komiteanmietintö 2004:2). Tiehallinto lausuu mietinnöstä seuraavaa:

Valtioneuvoston poikkeuslupa-asia

Nykyisen vesilain 2:5 ehdottoman luvanmyöntämisesteen menettelyn kehittämiseksi vesilakityöryhmä ehdottaa, että lupa-asia siirrettäisiin valtioneuvoston ratkaistavaksi ympäristölupavirastosta sen jälkeen, kun luvan myöntämisen edellytysten on muutoin todettu olevan käsillä. Tämä poikkeamismenettely koskisi ainoastaan yleisen edun kannalta tärkeitä hankkeita. Muiden hankkeiden osalta luvanmyöntämiseste olisi edelleen ehdoton. Poikkeamismenettelyä koskevia yhteiskunnallisesti merkittäviä hankkeita ei lueteltaisi ehdotetussa laissa tyhjentävästi, vaan esimerkinomaisesti, kuten yleistä turvallisuutta, energiahuoltoa, liikenneyhteyksiä, tulvilta suojautumista ja yhdyskunnan vesihuoltoa palvelevat hankkeet.

Tiehallinto kannattaa työryhmän ehdotusta. Tiehallinnon mielestä on myös kannatettavaa, että siirtopäätöksestä ei voisi erikseen hakea muutosta, vaan pääasian yhteydessä valtioneuvoston päätöksen jälkeen. 

Rajoitus luvanvaraisuudesta

Vesilakitoimikunnan mietinnöstä antamassaan lausunnossa Tiehallinto nosti esiin, että ehdotuksesta puuttuu nykyisen lain 2 luvun 2 §:n 3 momentin tarkoittaman säännös rakennelman uusimisesta ilman uutta lupaa. Tiehallinto toistaa käsityksensä ja pitää säännöksen kirjaamista lakiin lain selvyyden ja käytännön merkityksen vuoksi tärkeänä. Varsinkin sillat kuluvat nopeasti ja niiden uusimistarve on jatkuvaa.

Ojitus
Maantielaissa (503/2005) on erityisiä säännöksiä ojituksesta tiehankkeiden yhteydessä. Maantielain 24.3 §:n mukaan "jos tie- tai liitännäisalueen kuivattamiseksi on tarpeen perustaa oikeus laskuojan pitämiseen toisen maalla tai oikeus johtaa kuivatusvettä toisen ojaan tai puroon, on tästä määrättävä tiesuunnitelmassa, jossa on osoitettava laskuojaksi tarvittava alue". Laskuojasta on muutoin voimassa, mitä vesilaissa säädetään ojituksesta. Maantietoimituksessa tiesuunnitelmassa osoitettuun laskuoja-alueeseen perustetaan tienpitäjälle rasiteoikeus (maantielaki 60 §). 

Tiehallinto uudistaa aiemmin, vesilakitoimikunnan mietinnöstä antamassaan lausunnossa, esittämän kantansa maantielain ja vesilain ojitussäännösten yhteensovittamisen tarpeesta. Erityisesti tämä koskee ehdotuksen 5 luvun 6 §:ää, jossa säädettäisiin ojituksen ilmoittamisvelvollisuudesta. Koska tiesuunnitelmasta, johon usein liittyy ojitusjärjestelyjä maantien kuivatuksen järjestämiseksi, hankitaan aina alueellisen ympäristökeskuksen lausunto (maantielain 27.4 §), tulisi tällaiset ojitushankkeet jättää mainitun ilmoitusvelvollisuuden ulkopuolelle. Tiehallinto pitää 60 vuorokauden ilmoitusvelvollisuutta toteutettavan hankkeen osalta tarpeettomana. Tiehallinto esittää ehdotuksen 5 luvun 6 §:ään lisättäväksi kolmannen momentin (vrt. MRL 128.3 §): "Ilmoitus ei ole tarpeen, jos ojituksesta on määrätty maantielain mukaisesti hyväksytyssä tiesuunnitelmassa".

Jätevesi vesi- ja ympäristönsuojelulaissa

Vesilakitoimikunnan mietinnössä on ehdotettu luovuttavaksi voimassa olevan vesilain 10 luvun jätevesisääntelystä. Vesilakityöryhmän mietinnössä jätevettä koskeva sääntely on esitetty siirrettäväksi ehdotuksen ojitusta käsittelevään 5 lukuun ja ympäristönsuojelulakiin. 

Jätevesisääntelyn siirto vesilain 10 luvusta ehdotuksen 5 lukuun tarkoittaa muutosta valtion kustannusvastuussa, sillä voimassa olevan vesilain 10 luvun mukaan jätevedeksi luokiteltavien vesien, mm. hulevesien, johtamiseen ei liity ehdotuksen 5 luvun 12.2 §:n mukaista kustannusvastuuta (vrt. voimassa olevan vesilain 6:33 ja 10:6). Tiehallinto vastustaa ehdotusta tältä osin ja toivoo asiaan jatkossa kiinnitettävän erityishuomiota vesilakia uudistettaessa. Tiehallinnon näkemyksen mukaa ei ole kohtuullista, että yhteiskunta vastaa sellaisista kustannuksista, jotka tulisi kohdentaa sille toimijalle, jolle syntyy hyöty kiinteistön käyttämisestä. Laajoja alueita asfaltoitaessa sade- ja sulamisveden luontainen maahan imeytyminen estyy. Erityisesti tämä koskee suuria ja suurehkoja kauppakeskittymäalueita paikoitusalueineen, mutta myös vähäistä suurempia asuinalueita. Näiltä alueilta johdettavat sade- ja sulamisvesimäärät ovat huomattavia. Alueiden käytössä ei nykyisellään oteta riittävässä määrin huomioon sade- ja sulamisveden (nk. huleveden) järjestelyä kiinteistöllä esim. imeyttämällä tai viivyttämällä, vaan suuria sade- ja sulamisvesimääriä halutaan johtaa suoraan maantien sivuojaan ja edelleen maantierumpujen kautta eteenpäin. Ojien ja rumpujen vetoisuudet osoittautuvat usein riittämättömiksi ja nämä kustannukset ehdotetaan vesilakiuudistuksessa mm. tienpitäjän vastuulle. Tiehallinto ei pidä ehdotusta tältä osin onnistuneena.

Mietinnön sivulla 73 esitetty jako varastoalueen hulevesien pitämisestä ympäristönsuojelulain mukaisena jätevetenä verrattuna paikoitusalueiden hulevesien pitämistä vesilain mukaiseen kuivatussääntelyyn kuuluvana on keinotekoinen. Kaivos-, turve- ja muilta alueilta johdettavien vesien kuulumista ympäristönsuojelulain sääntelyn piiriin Tiehallinto pitää perusteltuna. Myös paikoitus- ym. alueilta johdettavaan huleveteen tulisi soveltaa jätevettä koskevaa sääntelyä. Tiehallinto on oman ohjeistuksensa mukaisesti haluton antamaan vesilain mukaista alueen haltijan suostumusta johtaa mainittuja hulevesiä maantien ojiin johdettavien vesien määrällisten ja laadullisten haittojen vuoksi. Tiehallinto ehdottaa aikaprioriteettikäsitteen soveltamista hulevesien johtamisesta aiheutuvista kustannuksista maantierumpujen ym. osalta. Toisin sanoen viimeksi alueelle tuleva vastaisi kiinteistöltään johdettavista vesistä aiheutuvista kaikista kustannuksista. Edellä tarkoitettu ei koskisi maa- ja metsätalouden harjoittajia. Maa- ja metsätalouden harjoittajien osalta kyse yleensä on varsinaisesta alueiden kuivattamisesta.

Ehdotuksen ympäristönsuojelulain 103a §:ssä esitetään säädettäväksi jäteveden johtamisesta toisen maalla. Pykälän ensimmäisessä momentissa säädettäisiin yleisestä kunnossapitovelvollisuudesta ja velvollisuudesta ehkäistä haitan aiheutuminen. Säännös vastaisi voimassa olevan vesilain 10 luvun 6 §:n 2 momenttia. Lainsäädännön selkeyden vuoksi tulisi mainitussa lainkohdassa mainita jäteveden johtajan vastuulle kuuluvan myös vesilakiehdotuksen 5 luvun 12.2 §:ssä mainitut sillat ja rummut perustuksineen. Vaihtoehtoisesti lain perusteluihin tulisi kirjata, mitä pidetään uoman suurentamis-, kunnostamis- ja kunnossapitotyönä.

Mietinnössä ehdotetaan muutettavaksi ympäristönsuojelulain 48 §. Ehdotetun 48 §:n 2 momentin ensimmäisessä lauseessa luultavasti tarkoitetaan alueen haltijan suostumusta. Momentin voisi aloittaa "jos alueen haltija ei anna suostumusta...". Tiehallinto pitää myönteisenä asiana, 

että kyseisen säännöksen perusteluissa on huomioitu säännöksen soveltaminen huoltoasemien hulevesien johtamiseen. Näiden vesien johtamisen huomioon ottaminen ja ratkaiseminen tapahtuu luontevasti ympäristöluvan yhteydessä.

Johtaja	Aulis Nironen	

		
Lakimies	Sari Lajunen