OM 7/021/2004

vesilakitoimikunnan mietintö

Oikeusministeriö on pyytänyt Teollisuuden ja Työnantajain Keskusliiton lausuntoa vesilakitoimikunnan ehdotuksesta uudeksi vesilaiksi. TT ja Palvelutyönantajat muodostavat uuden Elinkeinoelämän keskusliiton. Elinkeinoelämän keskusliiton, EK:n jäsenkuntaan kuuluu TT:n nykyisen jäsenkunnan lisäksi useita toimialoja (mm. kauppa, hotelli- ja ravintola-ala), joille hyvälaatuisen veden saanti on tärkeää. Uudet jäsenyritykset käyttävät vesihuoltolaitosten palveluja, ja täten vesilaki vaikuttaa välillisesti myös niiden toimintaedellytyksiin. Tästä syystä lausunnossa on käsitelty vesilakitoimikunnan ehdotusta elinkeinoelämän kannalta laajemmin.

Oikeusministeriön asettama vesilakitoimikunta on valmistellut ehdotuksen uudeksi vesilaiksi. TT:n ja FINERGYn edustajat ovat osallistuneet ehdotuksen valmisteluun ja yhtyneet toimikunnan enemmistön näkemyksiin. EK kannattaa vesilain kokonaisuudistusta, koska uudistus selkeyttää merkittävästi nykyistä, moneen kertaan muutettua vesilakia ja yksinkertaistaa lupamenettelyjä. Tästä syystä EK pitää tärkeänä, että ehdotus valmisteltaisiin hallituksen esitykseksi ja saatettaisiin eduskunnan käsiteltäväksi mahdollisimman pian.

Toimikunta ehdottaa luovuttavaksi nykyisen lain mukaisesta katselmustoimituksesta. Lupavirasto voisi kuitenkin tiedoksiantamisen tapahduttua määrätä hankittavaksi asian ratkaisemisen kannalta tärkeää selvitystä. Selvitys tehtäisiin lupaviraston ohjauksessa ja sille asetettaisiin määräaika. Erillistä lopputarkastusta ei uuden lain mukaan tarvittaisi, koska rakentamisen aikaisella valvonnalla voidaan todentaa, että hanke on toteutettu lupapäätöksen mukaisesti. Mahdollinen haitankärsijä voi uudenkin lain mukaisesti hakea erikseen korvausta ennalta arvaamattomista edunmenetyksistä. Esitetyt muutokset ovat välttämättömiä lupien käsittelyaikojen lyhentämiseksi ja lupamenettelyn vaatimien resurssien kohtuullistamiseksi.

Vesilain ja ympäristönsuojelulain prosessisäännöksiä on monilta osin yhdenmukaistettu. Tämä selkeyttää toimintatapoja erityisesti sellaisissa hankkeissa, joissa sovelletaan molempia lakeja. Kuitenkin vesilain ja ympäristönsuojelulain säännökset siitä, milloin YVA-menettelyn mukainen arviointiselostus on toimitettava lupaviranomaiselle, poikkeavat toisistaan. Selostus tulisi voida jättää lupaviranomaiselle ennen päätöksentekoa, kuten ympäristönsuojelulaissa säädetään.

Vesilakitoimikunta keskusteli useampaan kertaan työnsä aikana uuden lain nimestä, ja päätyi ehdottamaan uudenkin lain nimeksi vesilakia. Vesilaki sääntelee ensisijassa vesistöön rakentamista, kun ympäristönsuojelulain säätämisen yhteydessä vesiensuojelua koskevat säännökset siirrettiin ympäristönsuojelulakiin. Vesitaloushankkeisiin sovelletaan niiden luvanmyöntämisen aikana voimassa ollutta lainsäädäntöä ja siksi muutostilanteessa voidaan joutua soveltamaan vesioikeuslakia, vesilakia muutoksineen ja uudistettua vesilakia. Lain soveltamisalaa ja ”viittausviidakkoa” selkeyttäisi, jos kokonaisuudistuksen tuloksena syntyvä laki nimettäisiin esimerkiksi vesitalouslaiksi. 

Yksityiskohtaisempia kommentteja

Vaikka toimikunnan ehdotus on peruslinjauksiltaan kannatettava, EK esittää jatkovalmistelussa uudelleen harkittaviksi ja tarkennettaviksi eräitä ehdotuksen pykäliä. Energia-alan keskusliitto ry FINERGY ja Metsäteollisuus ry antavat erikseen lausuntonsa vesilakitoimikunnan mietinnöstä. EK viittaa lisäksi niissä esitettyihin näkökohtiin.

Lakiehdotuksen 1 luvun 3 pykälässä virtaavan veden vesistöjen (joen, puron ja noron) määritelmiä on muutettu nykyiseen vesilakiin verrattuna. Valuma-alueen pinta-alaan perustuva määritelmä on selkeämpi kuin nykyisessä vesilaissa. Puron ja noron määritelmien tarkentaminen on kuitenkin tarpeen 2 luvun 9 §:n soveltamisen selkeyttämiseksi. Kun tarkastellaan yhdessä ehdotuksen puron ja noron määritelmiä, valuma-alueeltaan pienempikin alue kuin 10 km2:ä voitaisiin tulkita puroksi, jos siinä jatkuvasti virtaa vettä.

Ruoppausmassan sijoittamisesta säädetään uuden vesilain 2 luvun 6 §:n 2 ja 3 momenteissa. Vesialueelle ruoppausmassaa saisi sijoittaa ilman vesialueen omistajan suostumusta, jos ruoppausmassan sijoittamiseen ei tarvita 3 luvun 2 §:n mukaista lupaa. Ruoppausmassan sijoittamiseen maa-alueelle tarvitaan maanomistajan suostumus tai ympäristölupaviraston lupa. Suurissa väylähankkeissa menettely on selkeä: ympäristölupaviraston lupa tarvitaan vesilain mukaan joka tapauksessa ja luvassa käsitellään myös ruoppausmassojen sijoittaminen riippumatta siitä, sijoitetaanko massat veteen vai maalle. Sen sijaan pilaantuneiden ruoppausmassojen maalle sijoittamiseen tarvittaisiin ympäristönsuojelulain mukainen lupa, jonka myöntäisi alueellinen ympäristökeskus. Oikeuden toisen maa-alueen käyttöön voi kuitenkin myöntää vain ympäristölupavirasto. Vesilain, ympäristönsuojelulain ja jätelain keskinäistä suhdetta sekä viranomaisten toimivaltaa tulee selventää ehdotuksen jatkovalmistelussa.

Toimikunnan ehdotuksessa on luovuttu nykyisen vesilain muuttamis- ja sulkemiskielloista ja päädytty esittämään hankkeiden luvanvaraisuutta joko hankkeen vaikutusten perusteella (3 luku 2 §) tai luettelemalla hankkeet, joihin aina tarvittaisiin lupa (3 luku 3 §). Vaikutusperustainen luvantarpeen harkinta ei olennaisesti muutu nykyisestä vesilaista. Lupaprosessi vaatii resursseja sekä yrityksiltä että lupaviranomaisilta. EK esittää, että 3 luvun 3 §:n aina luvanvaraisten hankkeiden luetteloa harkitaan vielä uudestaan. Esimerkiksi 1 momentin kohdissa 1 ja 4 säännellään päällekkäin valtaväylää muuttavia hankkeita, 1 kohdassa vaikutusperustaisesti ja 4 kohdassa luettelemalla hanketyypit. Tällaiset päällekkäisyydet tulee poistaa. Sääntelyvajetta ei jäisi, koska vaikutuksiltaan merkittävät hankkeet olisivat joka tapauksessa luvanvaraisia 3 luvun 2 §:n nojalla.

Tarkkailuvelvoitteesta säädetään vesilakiehdotuksen 3 luvun 11 §:ssä. Tarkkailusuunnitelmien hyväksymispäätöksistä (vaikutustarkkailu, kalataloustarkkailu) olisi voitava ensi vaiheessa hakea muutosta ympäristölupavirastolta silloin, kun tarkkailusuunnitelmien hyväksyminen on delegoitu valvontaviranomaisille. Vastaava, nykyisen vesilain 2 luvun 14a §:n muutos on jo eduskunnan käsiteltävänä vesienhoitolakiin liittyvässä vesilain muutoksessa. Tämä muutos tulee tehdä myös ehdotettuun 3 luvun 11 §:ään. Vastaava oikaisumenettely tulee lisätä myös kalatalousvelvoitteen toteuttamissuunnitelmaa ja kalatalousmaksun käyttösuunnitelmaa koskevaan 3 luvun 14 §:ään.

Kalatalousvelvoitteesta ja kalatalousmaksusta on säädetty ehdotuksen 3 luvun 13 §:ssä. Nykyisen vesilain mukaisesti kalatalousvelvoite olisi ensisijainen ja kalatalousmaksu toissijainen tapa kompensoida kalataloudelle aiheutuvia edunmenetyksiä. EK pitää tärkeänä, että edellä mainittua pykälää muutettaisiin siten, että kalatalousvelvoite ja kalatalousmaksu olisivat samanarvoisia kompensaatiotoimia. Myös kalatalousviranomaisten ja kalavesien omistajien roolia kalavesien hoidossa tulisi selkeyttää.

Suurtulvatyöryhmä on selvittänyt vuonna 2003 toimenpiteitä, joita tarvitaan suurten tulvien vaikutusten vähentämiseksi. Tänä vuonna heinä-elokuussa sattuneet runsaat sateet aiheuttivat merkittäviä vahinkoja pienehköissä jokivesistöissä. Vahinkoja aiheutui tiestölle, asutukselle ja näillä alueilla sijaitsevalle elinkeinoelämälle. Toimikunnan vesilakiehdotuksen mukaan tulvasuojeluhankkeita arvioitaisiin 3 luvun yleisten luvanmyöntämisedellytysten perusteella. Rantojen pengerrysten ja joen perkausten kustannusten jakamisesta ja niitä varten perustettavan vesioikeudellisen yhteisön toiminnasta säädettäisiin 6 luvun 7, 10 ja 11 §:ssä (ei muuteta keskivedenkorkeutta). Tavanomaisia ojitushankkeita (5 luku) isompien tulvasuojeluhankkeiden sääntely jää ehdotuksessa vaillinaiseksi, koska 6 luvun säännökset koskevat vain järven tai lammen pysyvää vedenkorkeuden muuttamista. Tulvasuojeluhankkeessa voi korkeimpien vedenkorkeuksien alentamisen lisäksi olla tarpeen kesäaikaisen keskivesipinnan nosto esimerkiksi rakentamalla pohjapatoja. EK esittää, että tulvasuojeluhankkeita koskevia säännöksiä selkeytetään hallituksen vesilakiesitystä valmisteltaessa.

Toimikunnan muistio	Luonnonsuojeluliiton aloitteesta toimikunta keskusteli luonnontilaisten purojen liittämisestä vesilain 2 luvun 9 §:n mukaisiin suojeltaviin vesiluontotyyppeihin. Kattavaa selvitystä siitä, minkä verran luonnontilaisia tai luonnontilaisen kaltaisia puroja on ja missä ne sijaitsevat, ei ole tehty. Kun puron valuma-alue voi olla suurimmillaan lähes 100 km2, tällaiselle alueelle sijoittuu monenlaista elinkeinotoimintaa. EK katsoo, että ehdotuksen vaikutukset on arvioitava ja lisäksi on määritettävä tarkemmin, mitä termeillä luonnontilainen tai luonnontilaisen kaltainen tarkoitetaan, ennen kuin esitys purojen lisäämisestä 2 luvun 9 §:n suojeltaviin vesiluontotyyppeihin voidaan tehdä.

Ehdotuksen jatkovalmistelu

Toimikunta ei ole käytettävissä olevan ajan puitteissa ehtinyt esittää ehdotuksia uuden lain aiheuttamista muutoksista muuhun lainsäädäntöön. Myös vesilain nojalla annettu vesiasetus on käytävä läpi ennen lakiesityksen eduskunnalle antamista. Muutenkin näin laaja lakiuudistus edellyttää yhteistyötä eri tahojen kesken. Näistä syistä EK esittää, että edellä mainitut muutokset valmistellaan riittävän laajapohjaisesti. Elinkeinoelämän edustajat ovat käytettävissä ehdotuksen jatkovalmistelussa.

Kunnioittavasti

Elinkeinoelämän keskusliitto

Jukka Ahtela		Tellervo Kylä-Harakka-Ruonala