Helsinki
Helsingfors
	
Dnro
Dnr	
	18.2.2009	UUS-2009-J-6-90

	No YS 118	
Oikeusministeriö
oikeusministerio@om.fi
     		
	
Viite / Hänvisning	
Ehdotus vesilainsäädännön uudistamiseksi		
Asia / Ärende	
LAUSUNTO VESILAIN UUDISTAMISEHDOTUKSESTA		

Ruoppausten luvanvaraisuus

Pienten ruoppausten saattaminen lupakäsittelyyn on kohtuuton asiakkaille käsittelyajan pidentymisen ja kustannusten kasvamisen (lupahakemusten teettäminen) vuoksi. Uudenmaan ympäristökeskuksen alueelta lupakäsittelyyn tulisi noin 100 ruoppaushakemusta lisää vuosittain. Menettely lisää ympäristöhallinnon kokonaistyömäärää. Muutos saattaa lisätä myös luvattomien ruoppausten määrää ja jälkikäteisen luvituksen tarvetta.

Uudenmaan ympäristökeskuksen käsityksen mukaan muutoksesta ei ole hyötyä merialueiden ympäristönsuojelun kannalta. Nykyinen järjestelmä, jossa ympäristöviranomainen harkitsee pienissä hankkeissa luvantarpeen olosuhteiden mukaan, on toimivampi. Uudenmaan ympäristökeskuksen käytännön mukaan merialueilla yli 3000 m3:n ruoppaukset ovat pääsääntöisesti edellyttäneet vesilain mukaista lupaa. Jos on kysymys pilaantuneista sedimenteistä, ruoppauksilta on yleensä aina edellytetty vesilain mukaista lupaa. Ruoppauksen ympäristövaikutukset saattavat olla vesistön luonteesta ja massojen laadusta riippuen hyvin erilaisia vaikka ruoppausmassamäärä olisi sama. Uudenmaan ympäristökeskus ehdottaa, että yli 3000 m3:n ruoppaukset olisivat aina luvanvaraisia, sillä massamäärään perustuva luvanvaraisuus voi selkiinnyttää käytäntöä.

Ehdotuksen  2:2 §
Ehdotuksen mukaan, jos vesitaloushankkeen luvantarve aiheutuu ainoastaan  ympäristönsuojelulaissa tarkoitetusta pilaamisvaikutuksesta, sille tarvitaan ympäristölupa mutta ei vesilupaa. Jos taas vesitaloushankkeesta aiheutuu kummassakin laissa tarkoitettuja vaikutuksia, menettely on nykyisen kaltainen siten, että hankkeelle tarvitaan vesilain mukainen lupa ja pilaamisen osalta sovelletaan ympäristönsuojelulakia. Ehdotuksen mukaan ympäristönsuojelulakia kuitenkin sovellettaisiin ainoastaan lupamääräyksiä koskevilta osin. Ympäristönsuojelulain lupaharkintaa ja päätöksen muuttamista koskevia lainkohtia ei enää sovellettaisi vesilain mukaisesti käsiteltävässä asiassa

YSL:n lupaharkintaa koskevien säännösten soveltamisen rajoittaminen voisi saada aikaan sen, että esimerkiksi massamäärältään suurissa ruoppauksissa, joissa pilaantuneiden sedimenttien vuosi voisi aiheutua vesistön pilaantumista, ei olisi mahdollista harkita ympäristön pilaantumisen vaikutuksia YSL:n mukaan. Vastaavatko vesilain lupaharkintaa koskevat pykälät YSL:n pykäliä tältä osin vai voivatko vesitaloushankkeet jatkossa aiheuttaa merkittävää vesistön pilaantumista? Jos YSL:n lupaharkintaa koskevien säännösten soveltaminen vesilain mukaisessa menettelyssä poistetaan, tulee varmistaa että vesilain lupaharkintaa koskevat pykälät sisältävät ympäristönsuojelulaissa esitetyt luvan myöntämisen edellytykset, mm. ettei toiminnasta saa aiheutua merkittävää pilaantumista.

Ehdotuksen 2:6 §
Ehdotuksen 2:6 § ja 3:3 § ovat keskenään ristiriitaisia läjityksen osalta. 2:6.3 momentissa lienee virhe, kun puhutaan kutsusta. Tarkoitetaan varmaan ilmoitusta?

Ehdotuksen 2:14 §
Ilmoitukset  tulisi siirtää kunnan ympäristönsuojeluviranomaisen käsiteltäväksi vedenottoilmoituksia lukuun ottamatta, niitä käsitellään kohdassa 3:3 §. Ilmoitusten siirtäminen kuntiin olisi yhtenäinen menettely YSL:iin valmisteilla olevien muutosten kanssa. 

Ehdotuksen perustelujen mukaisesti AYK ja kunnan ympäristönsuojeluviranomainen voivat sopia ruoppausilmoitusten käsittelystä. Se ei käy ilmi ehdotetusta lakitekstistä. 14:9 §:n mukaan kunta voi keskeyttää 2:14 §:ssä mainitut laittomat toimet. Näin ollen ilmoitusten käsittelykin pääosin tulisi siirtää kuntiin, joista ne voidaan tarvittaessa siirtää ympäristökeskukseen.

Ehdotuksen 3:3 §
2 kohta: koska vedenotto vesihuoltolaitoksiin on aina luvanvaraista, on 2:14 §:n vedenoton ilmoitusvelvollisuus tarpeeton, ja se tulisi tältä osin poistaa.

4 kohta: tunnelit pitäisi poistaa luettelosta.

Ehdotuksen 3:14 §
Pykälään on koottu kalatalousvelvoitetta ja kalatalousmaksua koskevat säännökset. Pykälän perusteluissa todetaan, että nykyisen vesilain 2 luvun 22 a §:n kaltainen säännös kalojen kulkeutumisen estämistä vettä käyttävään laitokseen ei olisi enää tarpeen. Perustelu katkeaa kuitenkin kesken. Jatkossa viitataan vesihankkeen yleistä toteuttamistapaa koskevan 2 luvun 7 §:ään ja yleisten lupamääräysten antamista koskevan 3 luvun 10 §:ään. 

Uuden vesilain 3 luvun 14 § ei täysin korvaa nykyisen vesilain 2 luvun 22 a §, joka koskee vettä käyttävän laitoksen omistajan yleistä velvollisuutta estää kalojen joutuminen laitokseen ja velvoittaa myös ennen nykyistä vesilakia rakennettuja laitoksia tekemään toimenpiteitä kalojen kulkeutumisen estämiseksi. Niille toimenpiteille on tarvetta ja tarve tulee kasvamaan. Jokia on kunnostettu, kalateitä rakennettu ja vaelluskalakannat tulevat vahvistumaan. Sitä kautta vaelluskalojen poikasten vaellusjokien poikasalueilta mereen tai järveen syönnösalueelle tulee lisääntymään. Samalla kasvaa myös tarve estää vaelluspoikasten joutuminen vettä käyttävään laitokseen, esimerkiksi vesivoimalaitokseen. Jos laitoksella ei ole velvoitetta estää vaelluspoikasten joutuminen vettä käyttävään laitokseen, joutuvat todennäköisesti muut tahot kuin haitanaiheuttaja hakemaan lupamääräysten tarkistamista 3 luvun 21 §:n tai 19 luvun 5 §:n mukaisesti, jos kyseessä on ennen lain voimaantuloa voimassa olleiden säännösten nojalla annettu lupa. Siinä tapauksessa joutuu yhteiskunta (yleistä etua valvovat viranomaiset) maksamaan tämän säännöksen mukaiset toimenpiteet, jos uuteen vesilakiin ei tule nykyisen vesilain 2 luvun 22 a § vastaavaa säännöstä.

Ehdotuksen 5:6 §
Nykyisessä laissa ojitusta koskeva toimivalta on kunnissa. Ojitusta koskevat ilmoitukset pitäisi edelleen käsitellä kunnissa, samoin ojitustoimitusta koskevat kehotukset.

Ehdotuksen 11:16 §
Erityisen selvityksen hankkimiselle on kolmen kuukauden määräaika ilman mahdollisuutta jatkaa sitä. Nykyisen lain mukaan määräajan voi määrätä miksi tahansa. Tässäkin pitäisi olla mahdollisuus vaikka erityisestä syystä jatkaa määräaikaa, koska selvitysmenettelyissäkin voi olla laajoja asioita selvitettävänä. Katselmustoimitushan poistuu kokonaan, joten tämän pykälän pitäisi olla joustavampi. 

Ehdotuksen 14:12 §
Valmistumisilmoituksesta täytyy kuuluttaa julkisella kuulutuksella. Alueelliselle ympäristökeskuksella on varattava lisäresursseja lisätyötä varten ja lisää määrärahoja kuulutusten sanomalehdissä julkaisemista varten.  Kuulutukset pitäisi tehdä luvansaajan kustannuksella.

Ehdotuksen 18:5 §
Tutkimusluvat on siirretty ympäristölupaviraston toimivaltaan. Selvyyden vuoksi sopimismahdollisuus pitäisi käydä ilmi myös lainsäädännössä. 

Ehdotuksen 19: 5 §:n 2 momentti

Lupamääräysten tarkistamista koskevan 19 luvun 5 §:n 2 momentin perusteella voidaan tarkistaa sellaisen vesitaloushankkeen lupamääräyksiä, jolle on myönnetty lupa ennen uuden vesilain voimaantuloa. Hankkeesta vastaavan oikeudesta saada korvaus säädetään pykälän 3 momentissa. Sen mukaan korvausvelvollinen on lupamääräyksen tarkistamista hakenut taho. Perustelujen mukaan hakemuksen lupamääräyksen tarkistamiseksi voisivat tehdä 3 luvun 21 §:n  4 momentissa säädetyt tahot. Hieman jäljempänä perusteluissa todetaan, että korvausvelvollinen olisi lupamääräysten tarkistamista hakenut taho. Samassa kappaleessa kuitenkin mainitaan, että jos kyse on yleisempiin intresseihin kohdistuvien haitallisten vaikutusten vähentämisestä, tulisi alueellisen ympäristökeskuksen hakea lupamääräyksen tarkistamista ja vastata luvan saajalle aiheutuvien edunmenetysten korvaamisesta.

Perustelut ovat ristiriitaiset. Ne voidaan tulkita jopa siten, että olipa yleinen etu mikä tahansa, esimerkiksi kalatalousetu, alueelliselle ympäristökeskukselle tulisi velvoite hakea lupamääräyksen tarkistamista ja vastata luvan saajalle aiheutuvien edunmenetysten korvaamisesta muiden viranomaisten puolesta. Perusteluja on korjattava niin, että kun kyse on yleisempiin intresseihin kohdistuvien haitallisten vaikutusten vähentämisestä, tulee kyseisestä yleisestä edusta vastaavan viranomaisen hakea lupamääräyksen tarkistamista ja vastata luvan saajalle aiheutuvien edunmenetysten korvaamisesta. Toisaalta riittäisi, jos todettaisiin vain yksinkertaisesti, että korvausvelvollinen on lupamääräyksen tarkistamista hakenut taho. Se ei velvoittaisi ketään hakemaan tarkistamista, mutta jos joku hakee ja tarkistuksesta aiheutuu hankkeesta vastaavalle vähäistä suurempi edunmenetys, on tarkistuksen hakija korvausvelvollinen. 

Tarkkailua koskevat säädökset VL 3 luvun 11 ja 12§:t ja VL 15 luvun 1 ja 9§:t sekä YSL 46 §

Tarkkailuvelvoitteita ja tarkkailusuunnitelmien käsittelyä koskevia säädöksiä on selkiinnytetty ja yhdenmukaistettu monessa suhteessa mutta niitä tulisi edelleen muokata mahdollisimman yhdenmukaisiksi vesilaissa ja ympäristönsuojelulaissa. Tämä on tärkeintä säädösten sisällön ja erityisesti tarkkailupäätösten menettelytapojen suhteen, mutta myös säädösten sijoittamisen ja rakenteen yhtenäistäminen selventäisi. Säädösten välisissä viittauksissa on myös joitain niiden tulkintaan vaikuttavia sekaannuksia. Tarkkailusuunnitelmien kuulemista ja tarkkailupäätöksistä tiedottamista ei tulisi sitoa tiukasti lupa-asioita koskeviin säädöksiin, koska menettely on liian raskas pienten tarkkailujen ja erityisesti muutosten osalta. Myös lupakäsittelyn yhteydessä hyväksyttyjen tarkkailusuunnitelmien muutosten käsittely tulee olla mahdollista delegoida valvontaviranomaiselle.

Muuta
Kansainväliset sopimukset pitäisi ottaa huomioon myös vesilain mukaisissa menettelyissä, vrt. YSL 2 §.

Johtaja		Marketta Virta

Ympäristöinsinööri 	Marja Rankila

Asiaa Uudenmaan ympäristökeskuksessa hoitaa ympäristöinsinööri Marja Rankila,  puh. 0400 848 794