Oikeusministeriö
Lainvalmisteluosasto
Yksityisoikeuden yksikkö PL 15
00023 VALTIONEUVOSTO

TAP I O

,R3Alo,c(	1

11, 2ooi ul-tp`q.6616c.1--- _ ./	60
o6 02060
Lausuntopyyntö 30.7.2004, OM 7/021/2004

LAUSUNTO VESILAKITOIMIKUNNAN MIETINNÖSTÄ

Tapion johtokunta on käsitellyt asiaa kokouksessaan 26.10.2004 ja esittää lausuntonaan vesilakitoimikunnan mietinnöstä (Kom. 2004:2) kunnioittaen seuraavaa:

Lausunnossa termillä vesilaki tarkoitetaan vesilakitoimikunnan ehdotusta vesilaiksi. Tarkoitettaessa voimassa olevaa vesilakia tämä mainitaan erikseen lausunnossa.

Metsätalouden kannalta merkittävimpiä vesilain säännöksistä ovat ojitusta ja sen luvanvaraisuutta sekä vesiluontotyyppejä koskevat lain-kohdat. Lisäksi merkitystä on mm. lain yleistä soveltamisalaa ja hankkeesta vastaavaa koskevilla määritelmillä.

1.	Valuma-alueen käsite

Metsätalouden kehittämiskeskus Tapio pitää hyvänä, että vesistöjen määrittelyssä on päädytty valuma-alue -käsitteeseen EU:n vesipuitedirektiivin mukaisesti. Maassamme toimivilla kolmellatoista metsäkeskuksella on luonnonvaratietojen hankinnan, hallinnan ja hyödyntämisen avulla mandollista tuottaa tarvittavaa valuma-aluekohtaista tietoa. Tä-mä lisää samalla alueellisen metsäsuunnittelun ja metsävaratietojen hallinnan yhteiskunnallista vaikuttavuutta.

2.	Vesiympäristön käsite

Metsätalouden kehittämiskeskus Tapio esittää, että vesiympäristön käsite määritellään lain 1 luvun 3 §:ssä siten, että vesiympäristö ei ulotu maa-alueelle.

Vesilain 1 luvun 1 § säätelee lain yleistä tavoitetta. Vesilain yksityiskohtaisten perustelujen (s. 148, luonnos 4.6.2004) mukaan "Säännöstä ei ole tarkoitettu sovellettavaksi itsenäisesti, vaan se ilmentää niitä tavoitteita, joihin lain aineellisilla säännöksillä pyritään."Vaikka vesilain 1 luvun 1 § on luonteeltaan tavoitesäännös, sillä on lakiehdotuksen yksityiskohtaisten perustelujen mukaan merkitystä myös vesilain soveltamisalan määrittäjänä: 'V/esiympäristö/lä tarkoitettaisiin pykälässä samoin kuin laissa muutenkin nykyisen vesilain tapaan vesistön ja sen rantavyöhykkeen muodostamaa fysikaalista, kemiallista ja biologista kokonaisuutta, joka käsittää sekä vesiluonnon, maiseman että siinä ole-vat laitteet ja rakennukset. Termi kuvaisi sitä, että lain soveltamisala ei
Metsätalouden kehittämiskeskus Tapio	Skogsbrukets utvecklingscentral Tapio	tapio@tapio.fi	
Soidinkuja 4, 00700 HELSINKI	Orrspelsgränden 4, 00700 HELSINGFORS	www.tapio.fi	
Puh. (09) 156 21, telekopio (09) 156 2232	Tfn (09) 156 21, fax (09) 156 2232	www.metsavastaa.net	
Y-tunnus 1039979-9	Fo-nummer 1039979-9	www.skogsreflexen.net	

TAPIO

rajoitu lain 1 luvun 5 §:ssä olevan määritelmän mukaiselle vesia/ueelle vaan myös esimerkiksi rantavyöhyke kuuluisi sääntelyn piiriin."

Rantavyöhykkeen kuuluminen lain soveltamisalaan käy ilmi myös vesi-lain 3 luvun 2 §:n yksityiskohtaisissa perusteluista (s. 162), joissa todetaan: "Johtolauseessa mainittu vesiympäristö käsittää aiemmin kuvatulla tavalla rantavyöhykkeen."

Voimassa olevassa vesilaissa käsite vesiympäristö mainitaan lain 1 luvun 15 §:ssä. Lainkohdan esitöissä (HE 84/1999 vp.) ei määritellä vesiympäristön ulottuvuutta. Hallituksen esityksen yksityiskohtaisissa perusteluissa mainitaan esimerkkinä vesiympäristöä muuttavista toi-mista maisemalliset muutokset, jotka kuitenkin näyttäisivät rajautuvan vesialueelle: "Vesiympäristön muutoksella tarkoitettaisiin esimerkiksi venelaitureiden ja eräiden muiden 2 luvun mukaisten rakenteiden aiheuttamaa lähinnä maisema/lista ympäristön muutosta. Laitureiden rakentaminen ei muuta vesistön asemaa, syvyyttä tai vedenkorkeutta. Oikeuskäytännössä on kuitenkin laitureiden rakentaminen tapauskohtaisen haitta-arvion perusteella katsottu luvanvaraiseksi lukuun ottamatta tavanomaisia pieniä laitureita. Tarkoituksena on muuttaa momenttia nykyistä käytäntöä vastaavaksi':

Käsite vesiympäristö liittyy vesilain 1 luvun 3 §:ssä määriteltyihin lain peruskäsitteisiin. Lakiehdotuksen yksityiskohtaisissa perusteluissa (s. 150) todetaan, että: "Määritelmillä on ratkaiseva merkitys sekä vesilain sisäisten viittausten että myös muihin lakeihin sisältyvien viittaussäännösten kannalta". Vesiympäristö -termin suhdetta lain peruskäsitteisiin ei kuitenkaan arvioida lainkohdan perusteluissa. Peruskäsitteistä erityisen keskeiseksi yksityiskohtaisissa perusteluissa todetaan vesialue, jonka avulla monet muut vesilain määritelmät on rakennettu.

Metsälain ja vesilain välinen suhde

Käsitteellä vesiympäristö on merkitystä myös vesilain ja metsälainsäädännön välisen suhteen kannalta. Metsälakia ei kuitenkaan ole huomioitu vesilain 1 luvun 2 §:ssä, jossa määrätään vesilain soveltamisalasta ja suhteesta muuhun lainsäädäntöön. Metsälakia ei mainita myöskään lainkohdan yksityiskohtaisissa perusteluissa (s. 148-149).

Vesiympäristönä pidettävään vesistön rantavyöhykkeeseen sovellettaisiin ehdotuksen mukaisesti vesilain säännöksiä. Metsätalousmaahan kuuluvalla rantavyöhykkeellä sovellettaisiin tällöin rinnakkain vesilakia ja metsälakia, minkä vuoksi vesiympäristön ulottuvuudella ja vesiympäristön tunnistamisella vesialueen ulkopuolella olisi merkitystä myös metsätalouden harjoittamisen kannalta. Käytännön metsätalouden toimijoille on tärkeää, että noudatettava lainsäädäntö on mandollisimman selkeä. Metsälain ja vesilain yhtäaikainen soveltaminen esimerkiksi purouomaan rajautuvalla rantavyöhykkeellä aiheuttaisi todennäköisesti tulkintavaikeuksia: miten vesilakia tulisi uoman ulkopuolella soveltaa ja miten pitkälle vesilaissa tarkoitettu rantavyöhyke voisi ulottua? Asian tulkinnallisuus käy ilmi mm. 24.6.2004 annetusta, ei lainvoimaisesta, Vaasan hallinto-oikeuden päätöksestä numero 04/0204/3, diaarinumero 01096/03/8150.
Metsätalouden kehittämiskeskus Tapio	Skogsbrukets utvecklingscentral Tapio	tapio@tapio.fi	
Soidinkuja 4, 00700 HELSINKI	Orrspelsgränden 4, 00700 HELSINGFORS	wwwtapio.fi	
Puh. (09) 156 21, telekopio (09) 156 2232	Tfn (09) 156 21, fax (09) 156 2232	www.metsavastaa.net	
Y-tunnus 1039979-9	Fo-nummer 1039979-9	www.skogsreflexen.net	

 TAP I O

LAUSUNTO	3
26.10.2004

Metsälain ja vesilain väliseen suhteeseen vaikuttaisivat myös vesilain 1 luvun 3 §:ään sisältyvät joen, puron ja noron määritelmät (s. 151). Uusi joen määritelmä kattaisi aiempaa pienempiä uomia ja laajentaisi siten vesitaloushankkeen luvanvaraisuuden soveltamisalaa. Puron alaraja,joka olisi myös noron yläraja, määriteltäisiin puolestaan sekä valuma-alueen koon että uoman kalataloudellisen merkityksen perusteella. Uutena määritelmänä otettaisiin käyttöön lisäksi noro, joka olisi vielä puroa vähäisempi uoma. Lain soveltamista saattaisi joissakin tapauksissa 

selkeyttää myös noron alarajan määrittely.

Vesiympäristöön kuuluvan, puron uomaan rajoittuvan rantavyöhykkeen suojelusta voidaan ehdotetun vesilain lisäksi määrätä ainakin luonnon-suojelulain mukaista eliölajien suojelua ja metsälain mukaisia erityisen tärkeitä elinympäristöjä koskevilla säännöksillä. Erityisen tärkeitä elinympäristöjä voivat metsälain 10 §:n 2 momentin kohdan 1) mukaisesti olla "lähteiden, purojen ja pysyvän vedenjuoksu-uoman muodostavien norojen sekä pienten /ampien välittömät lähiympäristöt". Metsä-asetuksen 7 §:ssä välittömän lähiympäristön määritellään tarkoittavan "vyöhykettä, jonka puusto ja pensaskerros sekä pysyvän veden läheisyys luovat ympäristöstä poikkeavat kasvuolot ja pienilmaston."

Metsälain 3 luvun 10 §:n säännöksellä suojellaan luonnontilaisten tai luonnontilaisen kaltaisten elinympäristöjen ominaispiirteiden säilymistä. Purojen välittömiä lähiympäristöjä koskevat hoito- ja käyttötoimenpiteet tulee pykälän 3 momentin mukaan tehdä elinympäristöjen ominaispiirteet säilyttävällä tavalla. Sen lisäksi, että ominaispiirteet säilyttävät toimenpiteet ovat sallittuja, säädetään metsälain 3 luvun 11 §:ssä mandollisuudesta myöntää poikkeuslupa. "Jos 10 §:n 3 momentissa tarkoitetun velvoitteen täyttämisestä aiheutuu maanomistajalle taikka hallintaoikeuden tai muun sellaisen erityisen oikeuden haltijalle metsäntuoton vähenemistä tai muuta taloudellista menetystä, mikä ei ole vähäistä, metsäkeskuksen tulee maanomistajan tai erityisen oikeuden ha/tijan hakemuksesta myöntää lupa toteuttaa hoito- ja käyttötoimenpiteet tavalla, josta asianomaiselle aiheutuva menetys jää vähäiseksi. Lupaa ei kuitenkaan saa myöntää, jos kysymyksessä olevaa toimenpidettä varten on myönnetty tai myönnetään kestävän metsätalouden rahoituksesta annetun lain 19 §:n mukaisesti tai muuten riittävä tuki valtion varoista."

Metsäkeskuksella ei ole harkintavaltaa luvan myöntämisen suhteen, jos ominaispiirteiden säilyttämisvelvoitteen aiheuttama taloudellinen menetys on vähäistä suurempi. Tilanne poikkeusluvan myöntämisen suhteen on hyvin erilainen kuin vesilain 2 luvun 9 §:n mukaisten eräiden vesiluontotyyppien suojelun yhteydessä. Ympäristölupavirasto voi yksittäistapauksessa myöntää luvan toimenpiteeseen, joka vaarantaa vesiluontotyypin luonnontilan säilymisen vain, jos vesiluontotyyppien suojelutavoitteet eivät huomattavasti vaarannu. Vesilain 2 luvun 9 §:n säännös huomioon ottaen onkin epäselvää, voisiko metsäkeskus vielä myöntää metsälain 11 §:n mukaisen poikkeusluvan purouoman ulkopuoliselle rantavyöhykkeelle kokonaisuudessaan.

Joen, puron ja noron määritelmät

Metsätalouden kehittämiskeskus Tapio	Skogsbrukets utvecklingscentral Tapio	tapio@tapio.fi	
Soidinkuja 4, 00700 HELSINKI	Orrspelsgränden 4, 00700 HELSINGFORS	www.tapio.fi	
Puh. (09) 156 21, telekopio (09) 156 2232	Tfn (09) 156 21, fax (09) 156 2232	www.metsavastaa.net	
Y-tunnus 1039979-9	Fo-nummer 1039979-9	www.skogsreflexen.net	

4TAPIO

3.	Puroa ei tule sisällyttää vesiluontotyyppien suojelusäännöksiin

Metsätalouden kehittämiskeskus Tapio esittää, että vesiluontotyyppien suojelusäännöksiin ei lisätä norojen lisäksi luonnontilaisia puroja.

Vesilain 2 luku 9 § säätelee eräiden vesiluontotyyppien suojelua. Vesiluontotyyppien suojelusäännöksiin ei tulisi lisätä norojen lisäksi luonnontilaisia puroja. Luonnontilaisten purojen määrä Suomessa tulisi kartoittaa ennen mandollisten suojelupäätösten tekemistä. Mikäli luonnontilaiset purot on tarpeen suojella, tulisi suojelu tapahtua lisäämällä purot luonnonsuojelulain 4 luvun 29 §:ssä määriteltyihin suojeltuihin luontotyyppeihin. Kielto muuttaa luonnontilaisia tai luonnontilaiseen verrattavia puroja tulisi luonnonsuojelulain 4 luvun 30 §:n mukaan voi-maan kun alueellinen ympäristökeskus on päätöksellään määritellyt suojeltuun luontotyyppiin kuuluvan alueen rajat ja antanut päätöksen tiedoksi alueen omistajille ja haltijoille. Näin vältyttäisiin vesilain ja metsälain soveltamiseen liittyviltä ongelmilta purojen rantavyöhykkeillä.

4.	Luonnontilaisuuden käsite

Metsätalouden kehittämiskeskus Tapio esittää, että luonnontilaisuuden käsite määritellään vesilaissa ja että vesilain 5 luvun 8 §:ään ja 24 §:ään sisältyvä luonnontilaisuuden käsite korvataan jollakin toisella ojan kunnossapidon laiminlyömistä pa-remmin kuvaavalla käsitteeltä.

Käsite luonnontilainen on keskeinen vesilain 2 luvun 9 §:n mukaisten vesiluontotyyppien suojelun kannalta. "Luonnontilaisen enintään kymmenen hehtaarin suuruisen fladan, kluuvijärven tai lähteen taikka muu-alla kuin Lapin /äänissä noron tai enintään yhden hehtaarin suuruisen lammen tai järven luonnontilan vaarantaminen on kielletty." Se, miten vesiluontotyyppien luonnontilaisuutta tulisi arvioida, ei kuitenkaan ilme-ne sen paremmin ehdotetusta lakitekstistä kuin sen yksityiskohtaisista perusteluistakaan.

Käsitteellä luonnontilainen on merkitystä myös vesilain 5 luvun 8 §:n mukaisesti ojan kunnossapidon ja ojituksen välisen rajanvedon kannalta. Käsitteen sisältö on lainkohdan yksityiskohtaisten perustelujen (s. 190) valossa hyvin erilainen kuin vesilain 2 luvun 9 §:n mukaisen luontotyyppien suojelun yhteydessä: "Ojituksen kunnossapidon pitkään jatkunut /aimin/yönti on saattanut vakiinnuttaa tilan, johon puuttuminen voi vaikuttaa mm. kalastoon ja muuhun eläimistöön. "Jos ojan kokonaisuutena tarkasteltuna voitaisiin katsoa palautuneen luonnontilaiseksi, sen avaamista ei pidettäisi ojan kunnostamisena, vaan siihen sovellettaisiin puron perkaamista koskevia säännöksiä.

Käsitteitä luonnontilainen, luonnontilaisen kaltainen ja luonnontilaiseen verrattava käytetään voimassa olevassa lainsäädännössä vesilain lisäksi metsälain 10 §:ssä tarkoitettujen erityisen tärkeiden elinympäristöjen ja luonnonsuojelulain 29 §:n suojeltujen luontotyyppien yhteydessä. Tarkempia säännöksiä erityisen tärkeiden elinympäristöjen ja luontotyyppien luonnontilaisuudesta on annettu metsäasetuksessa ja Iuonnonsuo‑
Metsätalouden kehittämiskeskus Tapio	Skogsbrukets utvecklingscentral Tapio	tapio@tapio.fi	
Soidinkuja 4, 00700 HELSINKI	Orrspelsgränden 4, 00700 HELSINGFORS	www.tapio.fi	
Puh. (09) 156 21, telekopio (09) 156 2232	Tfn (09) 156 21, fax (09) 156 2232	www.metsavastaa.net	
Y-tunnus 1039979-9	Fo-nummer 1039979-9	www.skogsreflexen.net	

ATAPIO

LAUSUNTO	5
26.10.2004

jeluasetuksessa. Näistä tarkentavista säännöksistä huolimattakin luonnontilaisuuden arviointi on jo olemassa olevan lainsäädännön vallitessa osoittautunut ongelmalliseksi ja se voi toisinaan edellyttää pitkälle menevää luonnontieteellistä asiantuntemusta. Tämä käy ilmi mm. KHO:n päätöksestä 2001:47, jossa oli kyse hiekkarannan ja hiekkadyynien
luonnontilan tai siihen verrattavan tilan sekä alueella toteutettujen hoitotoimenpiteiden arvioimisesta.

Käsitteen luonnontilainen käyttäminen kuvaamaan ojan kunnossapidon laiminlyömisen aiheuttamaa tilannetta on ongelmallista. Kaivettu oja ei pitkälläkään aikavälillä tarkasteltuna palaudu luonnontilaiseksi, sillä sen vaikutus vesitalouteen säilyy edelleen ojan osittaisesta umpeutumisesta huolimatta. Myöskään ojan ja sen ympäristön eliölajisto ei yleensä palaudu ojitusta edeltäneeseen tilaan. Metsäojituksen vaikutusta vesitalouteen voimistaa mm. puuston ja sen haihduttavan vaikutuksen lisääntyminen ojituksen jälkeen.

Sekä vesiluontotyypin että ojan luonnontilaisuuden arviointi voi vaikuttaa merkittävästi asianosaisten oikeuksiin ja velvollisuuksiin. Myös tästä syystä on tärkeätä, että luonnontilaisuuden käsite määritellään vesilaissa ja että vesilain 5 luvun 8 §:ssä ja 24 §:ään sisältyvä luonnontilaisuuden käsite korvataan jollakin toisella ojan kunnossapidon laiminlyömistä paremmin kuvaavalla käsitteellä.

5. Ojituksen luvanvaraisuus

Metsätalouden kehittämiskeskus Tapio esittää, että vesilakiehdotuksen 5 luvun 3 § yksityiskohtaisia perusteluita täsmennetään siltä osin, milloin oja tai ojan käyttö voi aiheuttaa ympäristönsuojelulaissa tarkoitettua pilaantumista. Tämän lisäksi oli-si toivottavaa, että ojituksen luvanhaun tarpeeseen vaikuttavia yleisiä tekijöitä arvioitaisiin lakiehdotuksen jatkovalmistelussa.

Käytännön metsätaloudessa ojituksen lupakynnyksen arviointi aiheuttaa epäselvyyksiä. Ojituksen luvantarvetta koskevaa hallinto- ja oikeus-käytäntöä on toistaiseksi hyvin vähän. Luvanhaussa edellytettävien selvitysten ja mandollisten lupaan liittyvien seurantavelvoitteiden aiheuttamat kustannukset ovat hyvin korkeat, kun niitä verrataan tavan-omaisten metsäojitushankkeiden tuottamaan hyötyyn. Näistä syistä olisi toivottavaa, että niitä yleisiä tekijöitä, jotka vaikuttavat luvanhaun tarpeeseen arvioitaisiin lakiehdotuksen jatkovalmistelussa.

Koska ojituksen luvanvaraisuutta koskevia säännöksiä ei olisi työryhmän mietinnön mukaan tarkoitus merkittävästi muuttaa, luvantarpeen arviointi tuskin olisi tarpeen tavanomaisilla metsäojitushankkeilla. Metsätalouden kehittämiskeskus Tapion näkemyksen mukaan luvantarpeen arviointi voisi tulla kysymykseen lähinnä metsätalouden kuormitukselle erityisen herkillä kohteilla sekä muilla erityistä varovaisuutta edellyttävillä alueilla.

Vesilain 5 luvun 3 § 1 momentin 1 kohdan mukaan "Ojituksella ja ojan käytöllä on oltava tämän lain mukainen ympäristölupaviraston lupa, kun se voi aiheuttaa ympäristönsuojelulain 3 §:n 1 momentin 1 kohdassa tarkoitettua pilaantumista vesialueella". Vesilain 5 luvun 3 §:n yksityis‑
Metsätalouden kehittämiskeskus Tapio	Skogsbrukets utvecklingscentral Tapio	tapio@tapio.fi	
Soidinkuja 4, 00700 HELSINKI	Orrspelsgränden 4, 00700 HELSINGFORS	www.tapio.fi	
Puh. (09) 156 21, telekopio (09) 156 2232	Tfn (09) 156 21, fax (09) 156 2232	www.metsavastaa.net	
Y-tunnus 1039979-9	Fo-nummer 1039979-9	www.skogsreflexen.net	

iTAPIO

LAUSUNTO	6

26.10.2004
kohtaisten perusteluiden mukaan mm. "Säännöksellä ei ole tarkoitettu merkittävästi muuttaa ojituksen luvanvaraisuutta koskevia säännöksiä, minkä vuoksi merkittävä osa ojitushankkeista voitaisiin edelleenkin toteuttaa ilman viranomaisen antamaa ennakollista /uparatkaisua": Edelleen yksityiskohtaisten perusteluiden mukaan "Pykä/än 1 momentin 1
kohdalla säädettäisiin käytännössä vesilain ja ympäristönsuojelulain keskinäisestä suhteesta. Ojitus saattaisi ympäristövaikutustensa vuoksi olla ympäristönsuojelulain mukaisen ympäristöluvan tarpeessa." Vesi-lain lakitekstin ja sen yksityiskohtaisten perusteluiden mukaan jää epäselväksi esimerkiksi se, voidaanko ojitusalueen vesien johtamisen euroon tulkita aiheuttavan vesilain 5 luvun 3 § 1 momentin 1 kohdan perusteella ojituksen luvanvaraisuutta?

Ympäristönsuojelulain 3 §:n 1 momentin 1 kohdan yksityiskohtaisissa perusteluissa (HE 84/1999 vp, sivu 39) todetaan "Määritelmän mukaan pilaantumisen tulisi aiheutua päästöistä ympäristöön. Päästöllä tarkoitetaan vakiintuneesti aineen tai energian johtamista, laskemista tai muunlaista vapauttamista ympäristöön. Päästämiseen rinnastettaisiin myös jättäminen, jolla tarkoitetaan aineen tai esineen hylkäämistä. Päästön aiheuttaminen voisi olla aktiivista toimintaa tai passiivista toimimatta jättämistä. Ympäristönä pidettäisiin päästö/ähteen ulkopuolista fyysistä ympäristöä. Päästöinä ympäristöön pidettäisiin tällöin myös esimerkiksi aineiden päästöjä yleiseen viemärlin. Ympäristön palaamista ei olisi lain mukaan ympäristön tilan huonontaminen tai muu turmele-minen, jos seuraus aiheutettaisiin ympäristöä muuttamalla, kuten rakentamalla, kaivamalla tai vesilain 1 luvun 15 §:n vastaisesti vesistöä muuttamalla. Tällainen ympäristön rakenteellinen pilaantuminen jäisi siten myös lain soveltamisalan ulkopuolelle."

Tarkasteltaessa vesilain 5 luvun 3 §:n 1 momentin 1 kohtaa ja ympäristönsuojelulain 3 §:n 1 momentin 1 kohtaa sekä molempien pykälien yksityiskohtaisia perusteluja, jää epäselväksi, voiko ojituksesta aiheutua ympäristönsuojelulain 3 §:n 1 momentin 1 kohdassa tarkoitettua
pilaantumista vesialueella ja jos voi niin minkälaisissa tapauksissa. Ojituksen toteuttamisvuonna ja parina sitä seuraavana vuonna on tavallista, että kiintoainesta ja siihen sitoutuneita ravinteita huuhtoutuu oja-veteen. Kiintoainesten ja siihen sitoutuneiden ravinteiden pääsyä vesistöön vähennetään vesiensuojelutoimenpiteillä, kuten esimerkiksi laskeutusaltailla ja pintavalutuskentillä.

6. Ojituksen käsite Metsätalouden kehittämiskeskus Tapio esittää, että ojituksen käsite määritellään siten, että kunnostusojitus ja maanmuokkaus ovat vesilain 5 luvun 6 §:ssä tarkoitettua vähäistä ojitusta

Metsätaloudelliset ojitukset ovat nykyisin lähes yksinomaan kunnostusojituksia. Kunnostusojituksella tarkoitetaan vanhojen ojitusalueiden kunnostamista perkaamalla olemassa olevia ojia sekä kaivamalla vähäisessä määrin kunnostusojituksen teknisen toteuttamisen tai vesiensuojelun vaatimia uusia ns. täydennysojia.

Kunnostusojitus olisi ilmeisesti pääosin vesilain 5 luvun 8 §:ssä tarkoitettua ojan kunnossapitoa, jossa olemassa olevia ojia ei olennaisesti suurennettaisi niiden alkuperäisestä koosta. Kunnossapidon ja ojituksen välisen rajanvedon kannalta on ongelmallista se, että ojien kunnossa‑
Metsätalouden kehittämiskeskus Tapio	Skogsbrukets utvecklingscentral Tapio	tapio@tapio.fi	
Soidinkuja 4, 00700 HELSINKI	Orrspelsgränden 4, 00700 HELSINGFORS	www.tapio.fi	
Puh. (09) 156 21, telekopio (09) 156 2232	Tfn (09) 156 21, fax (09) 156 2232	www.metsavastaa.net	
Y-tunnus 1039979-9	Fo-nummer 1039979-9	www.skogsreflexen.net	

iTAPIO

LAUSUNTO	7

26.10.2004
pito voi mm. vesilain 5 luvun 7 §:n haitattomuusvaatimuksen vuoksi edellyttää ojakoon suurentamista. Näin voi tapahtua, kun turpeen pinta laskee turvekerroksen kuivuessa. Kuivatusvesien pois johtaminen ja pohjaveden pinnan tason säilyttäminen ennallaan voi tällöin edellyttää ojan syventämistä.

Ojituksen tyyppinen toimenpide on ns. naveromätästys, jolla tarkoitetaan metsän uudistamisen yhteydessä tehtävää maan muokkaamista muodostamalla kohoumia ja kaivamalla matalahkoja naveroita. Naveromätästys ja muu metsänuudistamisen yhteydessä tehtävä maan-muokkaus, johon liittyy veden poisjohtamista, lienee pääsääntöisesti vesilain 5 luvun 6 §:n mukaista vähäistä ojitusta, joka ei kuulu ilmoitusvelvollisuuden piiriin. Muokkausalueet ovat pinta-alaltaan pieniä, yhden maanomistajan omistuksessa olevia alueita ja mätästyksen pääasiallisena tarkoituksena on muokata kasvualustaa metsän uudistamista varten.
7. Ojituksesta ilmoittaminen
Metsätalouden kehittämiskeskus Tapio esittää, että ilmoitusvelvollisuuden sisältö rajoitetaan vesipuitedirektiivin ja vesien-suojelun perusteella tarvittaviin tietoihin ja ilmoituksen tekemiselle asetettu määräaika vähintään 60 vuorokautta ennen ojitukseen ryhtymistä lyhennetään 30 vuorokauteen.

Metsäkeskukset ja Metsähallitus tekevät tällä hetkellä pääosan kunnostusojituksista. Kyseiset toimijat ilmoittavat kunnostusojitushankkeista vakiintuneen vapaaehtoiskäytännön mukaisesti alueensa ympäristöviranomaisille. Samoin metsäteollisuus on omalta osaltaan sopinut ilmoituskäytännöstä. Muiden toimijoiden osalta käytäntö voi olla kirjavaa.

Vesilakiin sisältyvä ilmoittamismenettely on pääosin toimiva ja sillä saadaan kerättyä esimerkiksi vesipuitedirektiivin toteuttamisen kannalta tärkeätä taustatietoa. Ilmoitusmenettelyn piiriin kuulumattoman vähäisen ojituksen määrittelyä tulisi kuitenkin täsmentää. Ojituksen vähäisyyden käsitettä tulisi tarkastella toimenpiteiden vesistövaikutusten kautta.

Vesilain 5 luvun 6 §:n yksityiskohtaisten perusteluiden (sivu 189) mukaan "Ojituksen vaikutusten asianmukainen arviointi edellyttäisi lisäksi valuma-aluekohtaista tarkastelua, jossa samalle ajanjaksolle suunnite/tuja hankkeita voitaisiin tarkastella yhdessä'; Edelleen yksityiskohtaisten perusteluiden mukaan "Ilmoituksen sisällöstä voitaisiin säätää tarkemmin asetuksella. Ilmoituksen perusteella tulisi olla mandollista arvioida sekä hankkeen vesistö vaikutuksia että sen asianmukaisuutta suhteessa vesilain hyödynsaajien keskinäisiä suhteita koskeviin säännöksiin."

Ilmoitusmenettelyä ei tule säätää toimijan kannalta Tiian raskaaksi eikä se saa muodostua myöskään esteeksi käytännön joustavalle toiminnalle.
Metsätalouden kehittämiskeskus Tapio	Skogsbrukets utvecklingscentral Tapio	tapio@tapio.fi	
Soidinkuja 4, 00700 HELSINKI	Orrspelsgränden 4, 00700 HELSINGFORS	www.tapio.fi	
Puh. (09) 156 21, telekopio (09) 156 2232	Tfn (09) 156 21, fax (09) 156 2232	www.metsavastaa.net	
Y-tunnus 1039979-9	Fo-nummer 1039979-9	www.skogsreflexen.net	

iTAPIO

LAUSUNTO	8

26.10.2004
8.	Hankkeesta vastaava

Metsätalouden kehittämiskeskus Tapio esittää, että hankkeesta vastaavalle ei siirretä luvan haltijalle ja maanomistajalle kuulu-via vesilain mukaisia velvoitteita ja vastuita.

Vesilain 1 luvun 3 §:n 10 kohdan mukaan hankkeesta vastaavalla tarkoitetaan luvan hakijaa tai haltijaa taikka muuta, jonka tehtävänä on huolehtia vesitaloushankkeen valmistelusta, toteuttamisesta, käytöstä tai kunnossapidosta taikka toiminnan harjoittamisesta. Pykälän yksityiskohtaisten perusteluiden (sivu 151) mukaan mm. "Lähtökohtaisesti lain mukaiset velvoitteet ja vastuut kuuluvat luvanhaltijalle, mutta hankkeesta vastaava voi kuitenkin olla myös muu taho. Esimerkkinä voidaan mainita metsä ojitukset, joissa luvan haltijana on maanomistaja, mutta hankkeen tosiasiallisen toteuttajana metsäkeskus. Tällöin vastuu hankkeen vaikutuksista on yleensä asianmukaista asettaa maanomistajan sijasta metsäkeskukselle... "

Hankkeiden tosiasiallisina toteuttajana toimivat metsäkeskuksen ohella myös mm. yksityiset metsäpalveluyritykset ja metsän hoitoyhdistykset. Toimeksiantosuhteessa vastuu toimeksiantajan ja toimeksisaajan kesken määräytyy toimeksiantosopimuksen ehtojen mukaisesti. Myös vahingonkorvauslaki säätelee vahingon korvaamista. Lisäksi metsäkeskus voi myöntää kestävän metsätalouden rahoituslain perusteella rahoitettujen ojitusten aiheuttamien virheiden korjaamiseen rahoitusta kestä-vän metsätalouden rahoituslain 5 luvun 23 §:n 4 momentin perusteella.

Vesilain käsite hankkeesta vastaava voi aiheuttaa käytännön tilanteissa ongelmia. Toteuttajan vastuuta ei tulisi laajentaa eikä toteuttajalle tule siirtää luvan haltijalle ja maanomistajalle kuuluvia vesilain mukaisia velvoitteita ja vastuita. Toteuttajan vastuuta ei tule ainakaan ulottaa ojien käyttöön ja kunnossapitoon. Vesilain 5 luvun 8 §:n mukaan hyödynsaajan velvollisuutena on ojien kunnossapito. Myös kestävän metsätalouden rahoituslain 15 §:ssä säädetään kunnostusojituksesta hyötyä saaneen maanomistajan hoito- ja kunnossapitovelvollisuudesta, joka jatkuu 15 vuotta hankkeelle myönnetyn rahoituksen loppuunmaksamisesta.
9.	Ojitusyhteisön perustaminen
Metsätalouden kehittämiskeskus Tapio esittää, että ojitusyhteisön perustaminen ei määräytyisi kaavamaisesti hyödynsaajien lukumäärän perusteella.

Vesilain 5 luvun 20 §:ssä säädetään yhteisen ojituksen toteuttamista varten perustettavasta ojitusyhteisöstä. Pykälän 1 momentin 1 kohdan mukaan ojitusyhteisö on perustettava yhteisen ojituksen toteuttamista varten, kun hyödynsaajia yhteisessä ojituksessa on vähintään viisi. Vesilain 5 luvun 20 §:ää tulisi muuttaa siten, että ojitusyhteisö on perustettava ojituksen toteuttamista varten kun:
"1) hyödynsaajia yhteisessä ojituksessa on vähintään viisi ja ojitusyhteisön perustamista on pidettävä tarpeellisena ojituksen toteuttamista, ojien kunnossapitoa tai muiden ojituksesta johtavien asioiden hoitamista varten."
Metsätalouden kehittämiskeskus Tapio	Skogsbrukets utvecklingscentral Tapio	tapio©tapio.fi	
Soidinkuja 4, 00700 HELSINKI	Orrspelsgränden 4, 00700 HELSINGFORS	www.tapio.fi	
Puh. (09) 156 21, telekopio (09) 156 2232	Tfn (09) 156 21, fax (09) 156 2232	www.metsavastaa.net	
Y-tunnus 1039979-9	Fo-nummer 1039979-9	www.skogsreflexen.net	

TAPIO

LAUSUNTO	9

,/?z-,---1

ITTIo Kole ainen	Samuli Joensuu
johtaja	vesiensuojelun asiantuntija

26.10.2004
Yksittäisen hyödynsaajan kannalta on merkityksellistä vain hänen oman maansa kuivattaminen, eikä ojitusyhteisöä ja sen perustamista koeta tarpeelliseksi. Kaavamainen hyödynsaajien lukumäärän tarkastelu saattaa johtaa ojitushankkeiden epätarkoituksenmukaiseen pirstoutumiseen.
10. Ojitusyhteisön purkautuminen

Metsätalouden kehittämiskeskus Tapio esittää sopimuksella perustettujen ojitusyhteisöjen purkautumista koskevien säännösten muuttamista.
Vesilain 5 luvun 22 §:n mukaan ojitusyhteisö on perustettava ojitustoimituksessa, jolleivät hyödynsaajat sen perustamisesta toisin sovi. Pää-asiallinen käytäntö tullee olemaan ojitusyhteisön perustaminen sopimuksella.
Ojitusyhteisön purkautumista koskeva asia on sen sijaan vesilain 5 luvun 24 §:n mukaan aina käsiteltävä ojitustoimituksessa. Ojitusyhteisön purkautumisesta on ilmoitettava asianomaisen kunnan ympäristönsuojeluviranomaiselle noudattaen soveltuvin osin, mitä 12 luvun 15 §:ssä säädetään yhteisön purkautumisesta. Vesilakiehdotuksen 5 luvun 24 §:n 2 momentin mukaan ojitusyhteisö voidaan purkaa vasta sen jälkeen, kun ojitustoimituksessa määrätyt toimenpiteet on tehty.
Sopimuksella perustettua ojitusyhteisöä ei tulisi aina purkaa ojitustoimituksessa, vaan yhteisön purkamiseksi tulisi riittää ojitusyhteisön päätös ja ilmoitus ojitusyhteisön purkamisesta 5 luvun 24 §:n mukaisesti kunnan viranomaiselle. Kunnan ympäristönsuojeluviranomainen voisi tarvittaessa vaatia asian käsittelemistä ojitustoimituksessa.

TAPIO
-~1I	n

T: Voti\JOHTOK\MUISTIOT\Vesi Iakilausunto261004.doc		
Metsätalouden kehittämiskeskus Tapio	Skogsbrukets utvecklingscentral Tapio	tapio@tapio.fi	
Soidinkuja 4, 00700 HELSINKI	Orrspelsgränden 4, 00700 HELSINGFORS	www.tapio.fi	
Puh. (09) 156 21, telekopio (09) 156 2232	Tfn (09) 156 21, fax (09) 156 2232	www.metsavastaa.net	
Y-tunnus 1039979-9	Fo-nummer 1039979-9	www.skogsreflexen.net