2.11.2004

.// il
I u II LIIKENNE- JA VIESTINTÄMINISTERIÖ

OIKEUSMINISTERIÖ
05. 11 /IL
1164/05/2004	,

Asia

Oikeusministeriö
viite Lausuntopyyntö 30.7.2004
Lausunto vesilakitoimikunnan mietinnöstä
Liikenne- ja viestintäministeriö kiittää lausunnonantomandollisuudesta ja esittää seuraavaa:
Liikenne- ja viestintäministeriön hallinnonalan edustajilla on ollut tilaisuus olla vesilakitoimikunnassa kuultavina. Lisäksi maa- ja metsätalousministeriön virkamiehet ovat keskustelleet liikenne- ja viestintäministeriön hallinnonalan edustajien kanssa eräistä vesilakiin liittyvistä asioista 21.10.2004. Keskusteluista on valmisteltu maa- ja metsätalousministeriössä erillinen kokousmuistio.
Liikenne- ja viestintäministeriön käsityksen mukaan vesilain uudistaminen on tarkoituksenmukainen lainsäädäntöuudistus, koska vesilaki — monilta osin muutettuna - on ollut voimassa jo yli 40 vuotta. Liikenne- ja viestintäministeriön hallinnonalalla on valmisteltu nykyisen yleisistä teistä annetun lain korvaava ehdotus maantielaiksi, jota koskeva hallituksen esitys (HE 17/2004) on parhaillaan eduskunnan käsiteltävänä. Maantielaki on tarkoitus saada voimaan 1.1.2006. Maantielaista uudistettavana ole-vaan vesilakiin mandollisesti johtuvat muutokset ehdittäisiin siten tehdä vuoden 2005 aikana.
Liikenne- ja viestintäministeriössä on valmisteltavana myös radan suunnittelua, rakentamista, hoitoa ja lakkauttamista koskeva laki. Ratalaista saattaa aikanaan aiheutua pieniä tarkistustarpeita vesilakiin. Tässä vaiheessa liikenne- ja viestintäministeriön säädösvalmistelu ei kuitenkaan ole vielä niin pitkällä, että vesilakiin voitaisiin ehdottaa ratoja koskevia tarkempia säännöksiä.
Maaliikenneyhteyksien (yleiset ja yksityiset tiet, radat) ylläpidon kannalta keskeisiä vesilain säännöksiä ovat siltoja ja ojitusta koskevat säännökset. Ojamassojen sijoittamista ja ojitussyvyyttä koskevat, nykyisessä vesilaissa olevat säännökset tulisi säilyttää tulevaisuudessakin vähintään asetustasolla. Vesilakiehdotuksessa tällaisia säännöksiä ei nyt ole. Yleisten teiden ojitus osoitetaan tiesuunnitelmassa, josta hankitaan alueellisen ympäristökeskuksen lausunto. Siksi yleisen tien ojituksesta ei tulisi enää erikseen ilmoittaa ympäristökeskukselle sillä tavoin kuin on ehdotettu 5 luvun 6 §:ssä. — Ilmoitus ei olisi tarpeen myöskään ratojen osalta sen jälkeen kun Suomessa on tullut voimaan ratalaki, johon on tarkoitus sisällyttää tiesuunnitelmaa vastaava ratasuunnitelma.
K:\Vesilakitoimikunta.doc v
Postiosoite	Käyntiosoite	Puhelin	Telekopio
PL 31	Eteläesplanadi 16-18, Helsinki	(09) 160 02	(09) 160 28596
00023 Valtioneuvosto	(09) 160 28590 (tiedotus) kirjaamo@mintc.fi
info@mintc.fi

2 (3)
Valmistelulupa, joka on mainittu toimikunnan ehdotuksen 3 luvun 15 §:ssä, korvaisi voimassa olevassa vesilaissa tarkoitetun töidenaloittamisluvan. Töidenaloittamisluvan myöntämisedellytykset on nykyisessä laissa kirjattu tarkemmin kuin ehdotuksessa. Liikenne- ja viestintäministeriö ehdottaa, että nykyisenkaltainen töidenaloittamislupajärjestelmä säilytettäisiin myös tulevaisuudessa. Rahoitusratkaisujen yllätyksellisyys, töiden pikainen käynnistäminen joissakin tapauksissa samoin kuin vesitaloushankkeiden toteuttamiseen sovelias vuodenaika ja hankkeiden erilainen luonne ovat syitä, joi-den vuoksi töidenaloittamislupa saattaa olla joskus tarpeen. Luvan tulisi luonnollisesti jatkossakin koskea vain toimenpiteitä, joiden vaikutukset olisi mandollista ennallistaa.

Yleisiä kulkuväyliä ja muita vesiliikennealueita koskevaan, toimikunnan ehdottamaan vesilain 10 lukuun tulisi tehdä muutamia tarkistuksia. Yleisiä kulkuväyliä olisi-vat joko julkiset kulkuväylät tai yleiset paikallisväylät. Näitä termejä tulisi käyttää 10 luvun soveltamisalaa koskevassa 1 §:ssä ja sen perusteluissa. Yleisiä kulkuväyliä yllä-pitäisi yleensä Merenkulkulaitos, tai yleisiin satamiin johtavien kauppamerenkulun väylien osalta satama sataman rajalta laituriin saakka. Yleisiä paikallisväyliä ylläpitäisivät muut tahot. Lakiehdotuksen 10 luvun 3 §:n 1 momentin mukaan yleisen kulku-väylän sijainti määrätään ympäristölupaviraston päätöksessä. Asetustasolla tulisi tarkentaa sijainnin käsitettä mm. väylän linjauksen, väyläalueen ja väylätilan, kuten syvyyden ja alikulkukorkeuden osalta.

Merenkulkulaitos on lausunnossaan esittänyt ehdotettuun vesilain 10 lukuun eräitä muitakin tarkennuksia, jotka johtuvat pääosin edellisessä kappaleessa mainituista väylänpitäjiä koskevista muutosehdotuksista ja joihin liikenne- ja viestintäministeriö yhtyy. Väylän perustamista ja vesistössä kulkemista koskevia korvaussäännöksiä ehdotetun vesilain 10 luvun 8 §:ssä ja 13 luvun 1 §:n 1 momentin 5) kohdassa tulisi tarkistaa. Yleensä korvattavia ovat edunmenetykset eli vahingot ja haitat. Uudessa väylän tavanomaista käyttöä koskevassa 10 luvun 8 §:n 2 momentissa mainituissa tapauksissa korvattavia olisivat vain vahingot, mikä ei liene ollut tarkoitus.

Ehdotettua vesilain 13 luvun 1 §:n 1 momentin 5) kohdan korvaussäännöstä, joka vastaa nykyistä vesilain 1 luvun 25 §:ää, tulisi liikenne- ja viestintäministeriön käsityksen mukaan muuttaa siten, että aluksen omistajan/laivanisännän vastuusta säädettäisiin yksinomaan merilaissa. Ehdotuksesta tulisi poistaa aluksen omistajaa koskeva vas‑
tuusääntely. Vesilain säännös, johon tehty ehdotus perustuu, on erittäin vanhaa perua. Siinä ei oteta huomioon merenkulun vastuusääntelyssä tapahtunutta kehitystä eikä vastuusääntelyn kytkentää kansainväliseen yleissopimuskehitykseen. Merilain 7 luvun 1 §:n mukaan laivanisännän vastuu on lähtökohtaisesti tuottamusvastuuta, ellei erityislainsäädännössä muuta säädetä. Merilain säännökset vastaavat siten yleisiä vahingonkorvausoikeudellisia periaatteita. Erityislainsäädännöllä tarkoitetaan tässä yhteydessä nykyään lähinnä niitä kansainvälisiin yleissopimuksiin perustuvia säännöksiä, joilla säädetään aluksen omistajalle ankara vastuu tietyissä erityistapauksissa. Tähän kuuluu mm. merilain 10 luku, joka perustuu kansainväliseen yleissopimukseen ja jossa säädetään aluksen omistajalle ankara vastuu öljyvahingoista. Liikenne- ja viestintäministeriössä valmistellaan kaudella 2004-2006 hallituksen esitys merilain 11 luvun muuttamiseksi siten, että Suomi voisi ratifioida vuoden 1996 yleissopimuksen aluksen omistajan vastuusta vaarallisen aineen merikuljetuksista sekä hallituksen esitys uudeksi merilain 10 a luvuksi, jotta Suomi voisi ratifioida vuoden 2001 yleissopimuksen vastuusta aluksen aiheuttamasta bunkkeriöljyvahingosta. Vahingonkorvauskysymyksistä antaa tarvittaessa lisätietoja hallitusneuvos Lolan Eriksson, puh. 160 28 493.

3 (3)
Liikenne- ja viestintäministeriössä on vireillä vesiliikennelain (463/1996) muutos, jos-sa lakiin ehdotetaan otettavaksi yksityisten kulkuväylien merkintäjärjestelmään liittyviä säännöksiä. Samassa yhteydessä on valmisteltu luonnos nykyiseen vesilakiin (264/1961) otettavaksi uudeksi pykäläksi, jossa todettaisiin, että yksityisen kulku-väylän kuntoonpanija voi saada oikeuden merkkien sijoittamiseen toisenkin vesialueelle. Lisäksi vesilain muuttamista koskevaan luonnokseen on lisätty pykälä, jossa säädettäisiin käyttöoikeudesta kaapelimerkkiä varten tarvittavaan toisen alueeseen. Nämä muutokset oli tarkoitus saada voimaan jo 1.3.2000, mutta hallituksen esitystä ei ole annettu.

Liikenne- ja viestintäministeriö esittää, että edellä mainitut merkintäjärjestelmää koskevat säännösehdotukset otettaisiin huomioon vesilain uudistuksen yhteydessä Aikanaan valmisteltu vesilakia koskeva hallituksen esitysluonnos on tämän kirjeen liitteenä. Liikenne- ja viestintäministeriö on osaltaan valmis esittelemään vesiliikennelain
muutokset niin, että ne tulisivat voimaan samanaikaisesti uuden vesilain kanssa. Yksityisten kulkuväylien merkintäjärjestelmään liittyvistä asioista antaa tarvittaessa lisätietoja hallitusneuvos Aila Salminen, jonka puhelinnumero on 160 28 491.

Liikenne- ja viestintäministeriö viittaa hallinnonalan virastojen lausunnoissa esitettyyn ja pyytää, että hallinnonalan edustajille varattaisiin mandollisuuksien mukaan tilaisuus osallistua jatkovalmisteluihin niiltä osin kuin kysymys on teiden, ratojen tai vesiväylien suunnitteluun, rakentamiseen ja hoitoon liittyvistä asioista.
0/1.04 - -el'
Liikenne- ja viestintäministeri	Leena Luhtanen
Hallitusneuvos	aisa eena älipirtt'
Tiedoksi: LVY
MKY
LTY
Merenkulkulaitos Tiehallinto

..

LUONNOS

Hallituksen esitys Eduskunnalle laiksi vesilain muuttamisesta ESITYKSEN PÄÄASIALLINEN SISÄLTÖ

Esityksessä ehdotetaan muutettavaksi vesilakia. Vesilakiin ehdotetaan lisättäväksi 2 lukuun uusi 25 a §, jossa säädettäisiin käyttöoikeudesta kaapelimerkkiä varten tarvittavaan toisen alueeseen, koska vesilain 2 luvun mukaisten vedenalaisten kaapelien rakentamista tarkoittavissa vesioikeuden (ympäristölupaviraston) luvissa annetaan luvan saajalle määrä-yksiä kaapelimerkeistä, vaikka asiasta ei ole muualla laissa nimenomaisia säännöksiä.

Vesilain 4 lukuun ehdotetaan lisättäväksi uusi 5 b §, jossa todettaisiin yksityisen kulkuväylän kuntoonpanijan voivan saada oikeuden merkkien sijoittamiseen toisenkin vesialueelle noudattaen soveltuvin osin 4 luvun 5 §:n säännöksiä.

Laki ehdotetaan tulemaan voimaan 1 päivänä maaliskuuta 2000. PERUSTELUT

1.	Nykytila ja ehdotetut muutokset

Vesilain (264/1961) 4 luvun 1 a §:n ja 2 §:n mukaan yleisen kulkuväylän perustamiseen tarvitaan vesioikeuden lupa. Vesilain 4 luvun 1 §:n mukaan muut kuin yleiset kulkuväylät ovat yksityisiä. Kulkuväylien perustamiskäytäntöä koskee merenkulkulaitoksen laatima yleisohje, jossa käsitellään lähinnä yleisten kulkuväylien perustamista. Yksityisistä kulkuväylistä ei ole olemassa omia säännöksiä.

Yksityinen kulkuväylä syntyy sen kuntoonpanijan tosiasiallisin toimin ilman, että väylää perustetaan missään viranomaismenettelyssä. Sen sijaan julkisen kulkuväylän ja yleisen paikallisväylän perustaminen on yksityiskohtaisesti säännelty vesilaissa. Yksityiset kulkuväylät ovat yleensä yksittäisten kiinteistöjen vesikulkuyhteyksiä palvelevia kulkuväyliä ja niiden käyttö on enemmän tai vähemmän satunnaista. Yksityisten kulkuväylien merkinnässä ei saa käyttää yleisten kulkuväylien merkintään tarkoitettuja merenkulun turvalaitteita. Yksityisiä kulkuväyliä ei myöskään merkitä merikarttoihin.

Yksityisille kulkuväylille tarkoitettujen yhtenäisten ja yleisesti tunnistettavien merkkien puuttuessa yksityisten kulku-väylien merkintään on käytetty säännösten vastaisesti yleisille kulkuväylille tarkoitettuja merenkulun turvalaitteita. Käytännössä yksityiset tahot ovat asentaneet merenkulun turvalaitteita ilman merenkulkulaitoksen lupaa. Pohjanlanden merenkulkupiirin alueella näitä turvalaitteita on useita tuhansia, noin 5 000 — 10 000.

Vesilain 2 luvun mukaisten vedenalaisten kaapelien rakentamista tarkoittavissa vesioikeuden, tuleva ympäristölupavirasto, luvissa annetaan luvan saajalle määräyksiä kaapelimerkeistä, vaikka asiasta ei ole muualla laissa nimenomaisia säännöksiä. Tämän vuoksi esityksessä ehdotetaan lisättäväksi vesilain 2 lukuun uusi pykälä 25 a, jossa säädettäisiin käyttöoikeudesta merkkiä varten tarvittavaan toisen alueeseen.

Koska yksityisen kulkuväylän tarpeellisuutta tai haitallisuutta ei tutkita missään virallisessa menettelyssä, ei sen rakentajalle voisi antaa samanlaisia valtuuksia merkkien asettamiseen toisen alueelle kuin julkisen kulkuväylän kuntoonpanijalle vesilain 4 luvun 5 §:n mukaan. Yksityisen kulkuväylän merkitsemisoikeuden luomiseksi esityksessä ehdotetaan lisättäväksi vesilain 4 lukuun uusi pykälä 5 b, jossa todettaisiin yksityisen kulkuväylän kuntoonpanijan voivan saada oikeuden merkkien sijoittamiseen toisenkin vesialueelle noudattaen soveltuvin osin 4 luvun 5 §:n säännöksiä.
2.	Esityksen vaikutukset

Yksityisellä kulkuväylällä tai sen merkitsemisellä ei ole vaikutusta alueen omistajan tai kalastusoikeuden haltijan oikeusasemaan. Kulku yksityisellä kulkuväylällä on sidottu vesilain 1 luvun 24 §:n mukaisiin yleiskäytön rajoituksiin. Yksityiseen kulkuväylään ei myöskään sovelleta vesi- tai kalastuslainsäädännössä olevia yleisen kulkuväylän aluetta koske-

via käyttörajoituksia. Yksityisen kulkuväylän merkintä ei lisää merkitsijän oikeuksia eikä vähennä muiden oikeuksia. Yksityisellä kulkuväylällä liikutaan kulkijan omalla vastuulla.

Yksityisten kulkuväylien järjestelmää suositellaan käytettäväksi ainoastaan lyhyillä väyläosilla lähinnä mökkiläisten omiin tarpeisiin. Veneseuroja, kuntia ja vastaavia yhteisöjä suositellaan hakemaan kulkuväylät yleisiksi. Käytännössä tarve oikeuden saamiseen väyläalueeseen varmistaisi se, että kulkuväylä haettaisiin näissä tapauksissa yleiseksi.

Yksityisten kulkuväylien järjestelmän myötä saataisiin nykyiset laittomat viitoitukset vähitellen poistettua, kun osa laittomista merkinnöistä haettaisiin yleisiksi kulkuväyliksi ja osa muutettaisiin uuden järjestelmän mukaisiksi. Lisäksi järjestelmä ehkäisisi uusien laittomien viitoitusten syntymistä.

Ympäristövaikutuksena olisi merkitystä vesistömaiseman siistiytymisellä siirryttäessä monenkirjavista laittomista viitoituksista yhdenmukaiseen selkeään merkintäjärjestelmään.

3.	Asian valmistelu Esitys on valmisteltu virkatyönä liikenneministeriössä Merenkulkulaitoksen esityksen pohjalta.

Merenkulkulaitoksen esityksestä on pyydetty lausunto oikeusministeriöltä. Alustavasta esitysluonnoksesta on pyydetty lausunto ...

4.	Muita esitykseen vaikuttavia seikkoja

Esitys on tarkoitus antaa yhdessä Hallituksen esityksen Eduskunnalle vesiliikennelain muuttamisesta, jossa yksityisten vesikulkuväylien järjestelmästä annetaan tarkempia säännöksiä. Nämä kaksi esitystä muodostavat yksityisten vesikulkuväylien lainsäädännöllisen perustan. Lisäksi yksityiskohtaisesti yksityisten vesikulkuväylien merkitsemisestä säädetään erikseen Merenkulkulaitoksen päätöksessä.

Esityksessä on huomioitu Hallituksen esitys Eduskunnalle ympäristönsuojelu- ja vesilainsäädännön uudistamiseksi (HE 84/1999). Esityksen mukaan vesilain mukaiseksi viranomaiseksi vesioikeuden tilalle tulisi ympäristölupavirasto.
5.	Voimaantulo
Laki vesilain muuttamisesta ehdotetaan tulemaan voimaan samanaikaisesti lain vesiliikennelain muuttamisesta kanssa. Voimaantuloajankohdaksi ehdotetaan 1.3.2000.

LUONNOS

Laki
vesilain muuttamisesta

Annettu Helsingissä päivänä kuuta 2000

Eduskunnan päätöksen mukaisesti
lisätään 19 päivänä toukokuuta 1961 annetun vesilain (264/1961) 2 lukuun uusi 25 a § sekä 4 lukuun uusi 5 b § seuraavasti:

2 luku. Yleiset säännökset rakentamisesta vesistöön
25a§.
Kaapelia tai muuta siihen verrattavaa, vesialueelle sijoitettavaa laitetta koskevassa luvassa on tarpeen mukaan määrättävä laitetta osoittavan merkin sijoittamisesta vesistöön tai sen rannalle. Käyttöoikeudesta merkkiä varten tarvittavaan toisen alueeseen on soveltuvin osin voimassa, mitä 4 luvun 5 §:ssä säädetään turvalaitteista. Ympäristölupavirasto voi myöntää tarvittavan käyttöoikeuden erikseen, jos laitetta varten ei ole tarvittu tässä laissa tarkoitettua lupaa. Merkin kunnossapito kuuluu luvanhaltijalle. Merkeistä on muutoin voimassa, mitä niistä erikseen säädetään.

Ympäristölupavirasto voi myöntää oikeuden merkin sijoittamiseen toisen alueelle tämän lain 2 luvun 25 a §:n mukaisesti, jos kaapeli tai siihen rinnastettava laite on rakennettu ennen tämän lain voimaantuloa voimassa olleiden säännösten nojalla. Ympäristölupavirasto voi myös valvontaviranomaisen tai merenkulkulaitoksen hakemuksesta velvoittaa aiemmin rakennetusta laitteesta vastaavan merkitsemään 2 luvun 25 a §:n mukaisesti.

4 luku. Kulkuväylät ja muut vesiliikennealueet
5b§.
Yksityisen väylän kuntoonpanija voi merkitä väylän noudattaen, mitä yksityisen kulkuväylän turvalaitteista erikseen säädetään. Turvalaite voidaan sijoittaa toisen vesialueelle noudattaen soveltuvin osin, mitä 5 §:n 1 ja 2 momentissa säädetään.

Tämä laki tulee voimaan 1 päivänä maaliskuuta 2000. Helsingissä päivänä kuuta 2000

TASAVALLAN PRESIDENTTI

Martti Ahtisaari

Liikenneministeri 011i-Pekka Heinonen