POHJOIS-SAVON	Päiväys	Dnro	1(12)
•	; YMPÄRISTÖKESKUS

28.10.2004	PSA-2004-J-44-90

Oikeusministeriö
viite Lausuntopyyntö 30.7.2004/ OM 7/021/2004

OIKPI .	I'E l
2 0 10. iod4
cCA	c oc J1
Otto Mk /o'p folcoo

Asia Lausunto vesilakitoimikunnan mietinnöstä
YLEISTÄ

Oikeusministeriö on pyytänyt Pohjois-Savon ympäristökeskuksen lausuntoa vesilakitoimikunnan mietinnöstä.

Ympäristökeskus toteaa, että nykyinen vesilaki on vaikeaselkoinen ja sisältää lukuisia viittauksia ja vanhakantaisia sanamuotoja, kuten toimikunnan esityksessä todetaankin. Useat osittaisuudistukset ovat sotkeneet lain rakennetta entisestään, joten perusteet kokonaan uuden lain säätämiselle ovat olemassa. Lakiehdotus asettaa kaikki vesitaloushankkeet periaatteessa samaan asemaan, mikä on yleisen oikeustajun mukaista. Uuden lakiehdotuksen rakenne on selvästi aiempaa selkeämpi ja lakiteksti helpommin ymmärrettävää, joten vesilakitoimikunta on onnistunut työssään varsin hyvin.

Seuraavassa ympäristökeskus esittää kannanottonsa mietintöön sen lukujen mukaisessa järjestyksessä.

1 LUKU YLEISET SÄÄNNÖKSET

2 § Lain soveltamisala ja suhde muuhun lainsäädäntöön

Lainkohdassa säädetään vesilain suhteesta muuhun lainsäädäntöön. Pykälään sisältyy myös säännös, jonka mukaan lupa-asiaa ratkaistaessa on otettava huomioon asemakaava ja katsottava, ettei lupa merkittävästi vaikeuta vireillä olevan kaavan laatimista. Ympäristökeskuksen mielestä tämän tulisi olla luvanvaraisia vesitaloushankkeita käsittelevässä 3 luvussa luvan myöntämistä käsittelevän säännöstön yhteydessä eikä lain soveltamisalaa koskevassa säännöksessä.
Postiosoite	Käyntiosoite	Puhelin	Telefax	Sähköpostiosoite	Internet
PL 1049	Sepänkatu 2 B	(017) 788 4777	(017) 788 4701 kiriaamo.psaavmparisto.fi	www.vmparisto.fi/psa
70101 Kuopio	70100 Kuopio

2/12

2 LUKU YLEISET VELVOLLISUUDET, OIKEUDET JA RAJOITUKSET

4 § Jokaisen oikeus ottaa vettä

Pykälässä ehdotetaan säädettäväksi jokamiehen oikeudesta ottaa vettä vesistöstä edellyttäen, ettei ottamisesta aiheudu alueen omistajalle tai muille oikeuden haltijoille haittaa tai vähäistä suurempaa häiriötä (2 mom.). Säännöksestä ei selviä, mikä ero tässä on haitalla ja vähäistä suuremmalla häiriöllä. Ympäristökeskuksen mielestä vähäistä suurempi häiriö on jo haittaa.

14 § Ilmoitusvelvollisuus

Alueelliselle ympäristökeskukselle olisi tietyistä ei-luvanvaraisista toimenpiteistä annettava kirjallinen tieto 14 vuorokautta ennen toimenpiteen aloittamista. Ympäristökeskus katsoo, että määräajan tulisi olla yksi kuukausi, jotta toimintaan ehtisi tarvittaessa puuttua.
3 LUKU LUVANVARAISET VESITALOUSHANKKEET

2 § Vesitaloushankkeen yleinen luvanvaraisuus

Lainkohdassa on määritelty vesitaloushankkeen yleinen luvanvaraisuus. Lupa tarvittaisiin
3 momentin mukaan muun muassa vesialueelle tehtävän rakennelman käyttöön ilman asianomaisen suostumusta, jos siitä aiheutuu häiriötä toisen kiinteistön käytölle. Ympäristö-keskuksen mielestä tämä on suppeasti määritelty. Vesitaloushanke voi olla myös maalla toteutettava toimenpide tai maalla olevan rakennelman käyttäminen 1 luvun 3 §:n määritelmän mukaisesti. Säännökseen pitäisi lisätä myös maalla olevan vesitaloushankkeen häiriötä aiheuttavan rakennelman käytön luvanvaraisuus.
4 § Luvan myöntämisen yleiset edellytykset
5 § Luvan myöntämisen este
11 luku 20 § Valtioneuvoston poikkeusluvan käsittely

Lakiehdotuksen 2 luvun 4 §:ssä on luvan myöntämisen yleiset edellytykset, muun muassa edellytys, että hankkeesta yleisille tai yksityisille eduille saatava hyöty on huomattava siitä yleisille tai yksityisille eduille koituviin menetyksiin verrattuna. Vaikka 4 §:ssä säädetyt edellytykset täyttyisivät, lupaa ei kuitenkaan sanotun luvun 5 §:n mukaan saa myöntää, jos hanke aiheuttaa huomattavia vahingollisia vaikutuksia luonnonolosuhteissa tai vesiluonnossa ja sen toiminnassa tai suuresti huonontaa paikkakunnan asutus- ja elinkeino-oloja. Valtioneuvosto voisi kuitenkin myöntää tästä poikkeuksen.

Ympäristökeskus katsoo, että valtioneuvoston mandollisuus myöntää poikkeus ehdottomaan luvanmyöntämisesteeseen ei sovellu luvan myöntämisen laillisuusperiaatteisiin. Ehdottomasta luvan myöntämisperusteesta voitaisiin poiketa tärkeän yleisen edun niin vaatiessa. Poikkeamispäätös perustuisi yhteiskunnalliseen, poliittiseen harkintaan. Ympäristö-keskus yhtyy Ulla Kaarikivi-Laineen ja Simo Mäkisen eriävässä mielipiteessä esittämiin perusteluihin.

Lisäksi säännöksen soveltaminen esitetyssä muodossa aiheuttaa ongelmia. Lakiehdotuksen 11 luvun 20 §:stä ilmenee, että valtioneuvostolta voi poikkeuslupaa hakea sen jälkeen, kun ympäristölupaviraston päätös on lainvoimainen. Valtioneuvosto voi joko myöntää tai hylätä haetun poikkeusluvan. Säännöksen perusteluista on luettavissa, että ympäristölupavirasto myöntäisi luvan, jos 3 luvun 4 §:ssä säädetyt luvan myöntämisen edellytykset täyttyisivät, mutta edellyttäisi 5 §:n mukaisen poikkeusluvan hakemista valtioneuvostolta. Tätä ei
ole kuitenkaan selvästi sanottu lakitekstissä. Kaiken kaikkiaan säännöstö on ongelmallinen

3/12

ja hyvin puutteellinen. Tosin toimikunta on itsekin todennut, että säännösmuotoilut ovat osin lainsäädäntöteknisesti viimeistelemättä.
8 § Luvan voimassaolo
Voimassaolevaan lakiin verrattuna esitetty lisäys luvan myöntämisestä erityisistä syistä määräajaksi on tarpeellinen ja hyvin perusteltu.

11 § Tarkkailuvelvoite
11 luku 3 § Lupahakemuksen sisältö

Ympäristölupavirasto voisi luvassa päättää, että hankkeesta vastaavan on laadittava erillinen suunnitelma vaikutusten tarkkailusta (tarkkailusuunnitelma) ja että tarkkailusuunnitelman hyväksyy alueellinen ympäristökeskus ja kalataloutta koskevalta osin TE-keskus. Perusteluissa (ei itse laissa) todetaan, että vaikutusten tarkkailu kattaisi vedenjuoksun ja vedenkorkeuden tarkkailun. Päätös tarkkailusuunnitelman hyväksymisestä on tehtävä noudattaen, mitä hallintolaissa säädetään. Päätös annetaan julkipanon jälkeen.

Ympäristökeskus katsoo, että tarkkailusuunnitelma tulisi aina olla liitetty jo hakemukseen - myös vedenottoa koskevaan hakemukseen. Luvan käsittelyprosessia nopeuttaa ja selkeyttää menettely, jossa hakemuksen kuulemisvaiheessa valvontaviranomainen voi esittää käsityksensä myös tarkkailusuunnitelmasta (11:3,1). Oikeusturvan kannalta on oleellista, että hakemuksen kuulemisvaiheessa myös asianosaisilla on tieto, miten hankkeen vaikutuksia on tarkoitus seurata. Tarkkailusuunnitelman perusteella heillä on edellytykset esittää käsityksensä tarkkailujen riittävyydestä.

Ympäristönsuojelulain käytöstä saatujen kokemusten perusteella esitetty tarkkailujen hyväksymismenettely johtaa helposti kaksinkertaiseen päätösmenettelyyn: lupavirasto myöntää hankeluvan siirtäen tarkkailusuunnitelman hyväksymisen ao. ympäristökeskukseen päätettäväksi. Tämä ei ole hyvää ja tehokasta hallintomenettelyä. Tarkkailun tarpeen voi lupakäsittelyssä kohtuudella määritellä niin yksityiskohtaisesti, etteivät myöhemmin mahdollisesti tarpeelliset yksityiskohtaiset tarkistukset edellytä erillistä päätösmenettelyä kuulutuksineen. Esitystä tulisi muuttaa niin, että tarkkailusta määrätään jo lupapäätöksessä niin yksityiskohtaisesti/suunnitelma hyväksytään lupapäätöksessä, jotta tarkkailusuunnitelmaan mandollisesti tehtävät muutokset voitaisiin myöhemmin hyväksyä valvontatoimenpiteenä ilman erillistä raskasta päätöksentekoprosessia.
15 § Valmistelulupa
Ympäristölupavirasto voisi lupapäätöksessään erityisistä syistä oikeuttaa hakijan ryhtymään ennen päätöksen lainvoimaiseksi tuloa hankkeen toteuttamista valmisteleviin toimenpiteisiin. Yhtenä edellytyksenä on mainittu, että nämä toimenpiteet voidaan suorittaa tuottamatta muulle vesien käytölle tai luonnolle ja sen toiminnalla huomattavaa haittaa. Koska valmistelevat toimet voivat aiheuttaa haittaa myös kiinteistön käytölle, ympäristö-keskuksen mielestä säännökseen tulisi lisätä vesien käytön ohella kiinteistön/maa-alueen käytölle mandollisesti aiheutuva haitta.

19 § Lupamääräysten määräaikainen tarkistaminen

Työryhmä on esittänyt, että lupapäätöksessä voitaisiin määrätä hankkeesta vesiympäristöä ja sen käyttöä koskevat lupamääräykset tarkistettavaksi määräajassa, jos tämä on tarpeen hankkeesta aiheutuvien merkittävien haittojen välttämiseksi. Tulkinnallisista syistä vesiympäristö tulisi määritellä lain 1 luvun 3 §:ssä, jossa on muutkin määritteet.

4/12

20 § Lupamääräysten muu tarkistaminen ja uusien määräysten antaminen

Esityksen mukaan lupamääräyksiä voitaisiin tarkistaa muun muassa, jos hankkeen toteuttamisesta lupamääräysten mukaisesti aiheutuisi olosuhteiden muutosten vuoksi haitallisia vaikutuksia, joita ei muutoin voida riittävästi vähentää tai turvallisuussyyt tätä edellyttävät. Lupamääräysten tarkistaminen ja uusien määräysten antaminen ei saisi kuitenkaan sanottavasti vähentää hankkeesta saatavaa hyötyä.

Ympäristökeskus pitää säännöstä ongelmallisena. Lakitekstistä on tulkittavissa, että hank-keen hyötyä painotetaan liikaa, hyöty menee intressivertailussa haitallisten vaikutusten ja turvallisuuden edelle.

4 LUKU VEDENOTTO

2 § Vesialueen omistajan oikeus vedenottoon

Lakiehdotuksen 4 luvun 2 § sisältää vesialueen omistajan oikeuden lisäksi myös säännöksiä kiinteistön omistajan ja haltijan oikeudesta vedenottoon. Lainkohdan otsake tulisi muuttaa sisältöä vastaavaksi lisäämällä siihen kiinteistön omistajan ja haltijan oikeus.

4 § Muun kuin omistajan oikeus ottaa pohjavettä
5 § Vedenottotarpeiden yhteensovittaminen

Ympäristökeskus pitää vedenoton prioriteettijärjestyksen sisällyttämistä lakiin tarpeellisena, jotta voidaan turvata sekä nykyiset että tulevaisuuden paikalliset ja muut yhteiskunnan tärkeinä pitämät vedenottotarpeet.

6 § Vedenottoa koskeva lupapäätös

Lupapäätöksessä edellytetään annettavaksi tarpeelliset määräykset mm. vedenottomäärien seuraamisesta ja kirjaamisesta. Vedenottamon raakaveden laadun seurantaa tässä lainkohdassa ei mainita. Lakiluonnoksen 3 luvun 11 §:n (tarkkailuvelvoite) perustelujen mukaan tarkkailuvelvoitetta määrättäessä tulisi ottaa huomioon vesienhoidon järjestämisestä koskevassa lakiehdotuksessa sanottu seurantaohjelma ja siinä todetut tarkkailun tarpeet. Vesipuitedirektiivi edellyttää vedenottamoissa myös raakaveden laadun tarkkailua. Ympäristö-keskus katsoo, että vesilaissa olisi käytävä selvästi ilmi, että vedenottamoilla on oltava myös raakaveden laadun jatkuva seuranta, joka olisi sisällytettävä vedenottamoa koske-vaan tarkkailusuunnitelmaan.
7 § Vedenottoa koskevan luvan voimassaolo
Säännös luvan myöntämisestä ilman toteuttamiselle asetettavaa määräaikaa on tarpeellinen yhdyskunnan häiriöttömän vesihuollon turvaamiseksi.

8 § Vesijohdon ja laitteistojen sijoittaminen

Lainkohdan 2 momentti on pitkän lauserakenteensa vuoksi vaikeasti luettavissa. Säännöstä pitäisi selkeyttää.

11 § Vedenottamon suoja-alueen perustaminen

Ympäristökeskus katsoo, että säännös vedenottamon suoja-alueen perustamisesta muunkin kuin luvanhakijan aloitteesta on tarpeellinen. Valvontaviranomaisella olisi näin mandollisuus yhdyskunnan vedenhankinnan turvaamiseksi hakea suoja-alueen perustamista, kun

5/12

tarpeellisia toiminnan rajoituksia pohjavesialueella ei voida valvonnallisin toimin
toteuttaa. Asianosaisenkin oikeusturvaa parantaa mandollisuus hakea suoja-aluemääräyksiä mm. niissä tapauksissa, joissa vedenottajan teettämien epävirallisten, ohjeellisten pohja-vesien suojelusuunnitelmien perusteella pyritään rajoittamaan asianosaisen maankäyttöä korvaamatta raj oituksista aiheutuvia edunmenetyksistä.

5 LUKU OJITUS

6 § Ojituksesta ilmoittaminen

Ympäristökeskus pitää periaatteessa säännöstä ojituksesta ilmoittamisesta ympäristökeskukselle ennen hankkeen toteuttamista valvonnan kannalta erittäin tarpeellisena.

Yleisperusteluista (sivu 6) ilmenee, että kyseessä on ennakkohyväksymismenettely. Tarkoituksena olisi ainoastaan varmistaa tiedonkulku valvontaviranomaiselle, jonka tulee lausunnossaan ohjata ilmoituksen tekijä tarvittaessa hakemaan ojitustoimitusta tai ympäristö-viraston lupaa. Ehtojen antaminen lausunnossa ei olisi mandollista.

Ympäristökeskus katsoo hyvään hallintokäytäntöön kuuluvan, että saapuneeseen ilmoitukseen vastataan silloinkin, kun asia aiheuta muita viranomaistoimia. Ilmoitusten käsittely saattaa tuoda ympäristökeskukselle huomattavasti lisätyötä. Ympäristökeskus edellyttää, että ilmoitusten käsittelyyn tarvittavien resurssien riittävyys turvataan.

9 § Oikeus ojitukseen toisen maalla

Lainkohdan 2 momentin säännös on pitkän lauserakenteensa vuoksi vaikeaselkoinen. Säännöstä tulisi selkeyttää.

3 § Ojituksen luvanvaraisuus
4 § Ojitustoimituksen tarpeellisuus

Ojituksen luvanvaraisuus on säädelty lakiesityksen 3 §:ssä. Siltä osin kuin ojitus ei edellytä ympäristölupaviraston lupaa, on sitä koskeva asia 4 §:ssä tarkemmin luetelluissa asioissa käsiteltävä ojitustoimituksessa.

Lakiteksteistä saa sen käsityksen, että ojitustoimitus on tarpeen silloin, kun ojitus ei edellytä ympäristölupaviraston lupaa. Kuitenkin perusteluista (sivu 67) ilmenee, pykälään ei sisältyisi nykyisen vesilain 6 luvun 10 §:n mukaista velvoitetta käsitellä asia ojitustoimituksessa aina, kun kysymys on ympäristölupaviraston lupaa edellyttävästä hankkeesta. Ojitus-toimituksen tarkoituksena olisi keskeisesti hankkeesta aiheutuvien kustannusten, ei niinkään sen ympäristövaikutusten selvittäminen. Toimikunta toteaa, että usein ympäristölupaviraston lupaa edellyttävät ojitushankkeet ovat niin suuria hankkeita, että myös ojitustoimitus olisi niissä tarpeen. Ojitustoimitus koskee näin ollen myös luvanvaraisia ojituksia. Ympäristökeskus katsoo, että säännöksiä tulisi selkeyttää.

14 § Ojitussuunnitelma

Ojitusta varten olisi laadittava ojitussuunnitelma, jos on kyse lupaa tai ojitustoimitusta edellyttävästä ojituksesta sekä muulloinkin, jos asian laadun tai laajuuden on katsottava si-tä vaativan. Epäselväksi jää mikä on laadittavan ojitussuunnitelman oikeudellinen merkitys, silloin kun lupaa tai ojitustoimitusta ei vaadita.

6/12

20 § Ojitusyhteisö
Pykälän 1 momentin 3 kohdan mukaan ojitusyhteisö voitaisiin perustaa, jos joku hyödynsaajista vaatii yhteisön perustamista, ja sitä on ojituksen toteuttamista, ojien kunnossapitoa tai muiden ojituksesta johtuvien asioiden hoitamista varten pidettävä tarpeellisena. Pykälän 1 ja 2 kohdissa ojitusyhteisön perustaminen on rajattu hyödynsaajien lukumäärän mukaan. Sen sijaan 3 kohdassa rajoitusta ei ole. Näin ollen ojitusyhteisö voitaisiin perustaa, vaikka hyödynsaajia olisi vain kaksi. Kuitenkin perusteluista on pääteltävissä, että ojitusyhteisön perustamisessa olisi ollut tarkoitus rajata hyödynsaajat kolmeen. Tämä on kuitenkin epäselvästi sanottu. Tätä pitäisi selventää.

22 § Ojitusyhteisön perustaminen ja säännöt

Ojitustoimituksessa olisi 5 luvun 22 §:n vahvistettava ojitusyhteisön säännöt, jotka olisi annettava tiedoksi ympäristölupavirastolle rekisteriin merkitsemistä varten ennen hankkeen aloittamista. Vesioikeudellista yhteisöä koskevan 12 luvun 5 §:ssä puolestaan sanotaan, et-tä ympäristölupavirasto vahvistaa säännöt. Säännösten välillä on ristiriita, joka tulisi poistaa.
6 LUKU KESKIVEDENKORKEUDEN PYSYVÄ ALENTAMINEN JA NOSTA-MINEN

4 § Alueen omistajien suostumus

Lakiehdotuksen mukaan keskivedenkorkeuden nostohankkeet olisi mandollista toteuttaa, jos vähintään kolmea neljäsosaa veden alle jäävän maa-alueen pinta-alasta edustavien kiinteistöjen tai yhteisalueiden omistajat ovat antaneet kirjallisesti suostumuksensa nostamiseen. Ympäristökeskuksen mielestä tämä luo toimivan menetelmän vedenkorkeuden nostojen toteuttamiseen.
8 § Osallistuminen keskivedenkorkeuden nostamisen kustannuksiin

Toimikunnan esityksen mukaan ympäristölupavirasto voisi keskivedenkorkeuden nostamishankkeessa velvoittaa yksityistä hyötyä saavan osallistumaan hankkeen kustannuksiin. Ympäristökeskus kannattaa ehdotusta, mutta toteaa kuitenkin, että mandollisuus osallistumisesta määräämiseen voi vaikeuttaa kunnostushankkeiden tekemistä pelkästään valtion ja kunnan yhteistyönä. Yksityisen hyödyn arvioinnista ympäristökeskus toteaa, ettei tähän ole vielä yleisesti hyväksyttyjä menetelmiä.
9 § Keskivedenkorkeuden nostamista varten perustettava yhteisö

Lakiehdotuksen mukaan keskivedenkorkeuden nostamista varten on perustettava yhteisö, jos luvanhakijoita on enemmän kuin yksi. Uudistus on hyvä. Tällä uudistuksella varmistetaan hyödynsaajien sitoutuminen hankkeeseen ja lupavelvoitteiden noudattamiseen sekä rakennelmien kunnossapitoon myös hankkeiden toteutumisen jälkeen.

7 LUKU VESISTÖN SÄÄNNÖSTELY

Uuden lakiehdotuksen säännöstelyä koskevat määräykset ovat nykyistä lakia selkeämpiä ja helpommin ymmärrettäviä, vaikka itse sääntelyn sisältöön ei ole juurikaan puututtu.

7/12

1 § Soveltamisala
Lakiehdotuksen perusteluissa todetaan, että vaikka luku 7 koskee muuta kuin vedenkorkeuden pysyvää alentamista, tällainen muutos voi sisältyä samaan lupaan kuin säännöstelyhanke. Perusteluissa todetaan edelleen, että koska se on eräänlainen itsestäänselvyys, asiaa ei ole tarpeen mainita pykälätekstissä. Säännöstöä on jo ehditty tulkita virheellisesti, jo-ten ympäristökeskuksen mielestä asian sisällyttäminen itse lakitekstiin olisi paikallaan.

Vesialueen rajana maata vastaan pidetään keskivedenkorkeuden mukaista rantaviivaa. Tä-mä on vaikeuttanut tai joissain tapauksessa jopa estänyt säännöstelyjen tarkistamisia, koska keskivedenkorkeus tarkistamisen seurauksena usein nousee. Ympäristökeskus katsoo, että lukuun 6 sisältyvät keskivedenkorkeuden pysyvää nostamista koskevat säännökset hank-keiden toteuttamisesta rannanomistajien suostumuksella eivät helpota säännöstelyjen tarkistamisia, koska suostumusten hankkiminen tuhansilta rannanomistajiea on käytännössä mandotonta.

Voimatalouden tarpeita varten säännöstellyissä vesistöissä voi olla paineita nostaa kevään alimpia vedenkorkeuksia jopa usealla metrillä, jolloin myös keskivedenkorkeus nousee selvästi. Muutos ei kuitenkaan vaikuta vesistön rantojen käyttö- ja kasvuolosuhteisiin, jotka määräytyvät kesän vedenkorkeuksien perusteella. Tällaisia muutoksia ei ole toistaiseksi toteutettu, mutta arvostusten muutos voi muuttaa tilannetta tulevaisuudessa. Säännöstellyissä vesistöissä on nykyisen lain mukaan ollut mandollista soveltaa 12 luvun 18 §:ää, jonka mukaan ympäristölupavirasto on voinut määrätä, missä kohtaa vesialueen raja maata vastaan kulkee. Tämä raja on yleensä määrätty säännöstelyn ylärajalle, joka siis poikkeaa selvästi keskivedenkorkeudesta. Uudessa lakiehdotuksessa ei kyseisen pykälän mukaista säännöstä kuitenkaan ole. Ympäristökeskus esittää vastaavanlaisen säännöksen lisäämistä valmisteilla olevaan lakiin.

3 § Säännöstelyä koskevien lupamääräysten tarkistaminen ja uusien määräysten antaminen

Pykälä vastaa nykyisen lain 8 luvun 10 b pykälää. Pykälästä puuttuu kuitenkin 10 b pykälän viimeisessä momentissa oleva säännös, jonka mukaan hyödyn menetyksestä määrättäviä korvauksia voidaan sovitella ottaen huomioon tarkistamisesta saatavat hyödyt ja siitä saatavat edunmenetykset sekä aika, jonka hyödynsaaja on voinut käyttää säännöstelyä hyväkseen. Lakiehdotuksen säännöstelyä koskevassa siirtymäsäännöksessä (19 luvun 5 §) tällainen säännös kuitenkin on. Tämä tarkoittaa sitä, että sovittelu on mandollista ennen vuotta 1991 myönnetyissä luvissa, mutta ei uudemmissa. Lakiehdotuksen perusteluista ei selviä, miksi tällaiseen ratkaisuun on päädytty.

10 LUKU KULKUVÄYLÄT JA MUUT VESILIIKENNEALUEET 8 § Edunmenetysten korvaaminen

Väylien käytöstä aiheutuu joskus vahinkoja, kuten rantojen eroosiota ja sortumia sekä laitureiden rikkoutumisia. Tähän asti ympäristölupavirasto on voinut määrätä vahingot korvattavaksi haitankärsijälle. Nyt esitetään myös mandollisuutta hoitaa asia korjaustoimenpitein ja vielä niin, että toimenpiteiden tarve tulisi tarkasteluun esim. muutaman vuoden kuluttua väyläpäätöksen antamisesta. Tämä on tarpeellinen lisäys, sillä uuden väylän käytöstä aiheutuvat vahingot ja mandollisuudet niiden kompensoimiseen korvausten sijasta selviä-vät luotettavasti vasta käyttökokemusten jälkeen.

8/12

11 LUKU HAKEMUSMENETTELY
1 § Soveltamisala
Esityksen 11 luvussa on säännökset hakemusmenettelystä. Luvun säännöksiä 1 §:n mukaan sovellettaisiin hakemusasian käsittelyyn ympäristölupavirastossa ja soveltuvin osin kunnan ympäristönsuojeluviranomaisessa. Menettelyä koskevat säännökset on laadittu ympäristölupavirastossa käsitettäviä asioita silmällä pitäen. Menettelysäännökset sisältävät mm. kuuluttamista, suullista todistelua, päätöksen julkipanoa koskevat säännökset. Kunnan ympäristöviranomaisen käsiteltäviin kuuluu mm. veden käyttämisen rajoittaminen (4:2), vesi-johdon sijoittaminen toisen alueelle (4:8) ja tietyt ojitusasiat (5:5). Epäselväksi jää, miten kunnan ympäristöviranomaisen käsittelyssä menettelysäännöksiä sovelletaan. Menettely-säännösten tulisi olla niin selvät, ettei tulkintaa synny säännösten soveltamisesta. Ympäristökeskus katsoo, että säännöksiä tulisi kunnan ympäristönsuojeluviranomaisten käsiteltävien asioiden osalta selventää.

4 § Hakemuksen laatijan pätevyys

Säännöksessä puhutaan erikseen hakemuksen laatijan ja suunnitelman tekijän asiantuntemuksesta. Ensinnäkin 1 momentissa edellytetään hakemuksen laatijalta riittävää asiantuntemusta hakemuksen laatimiseksi, kun taas 2 momentissa edellytetään suunnitelman laatijalta vaadittavasta asiantuntemuksesta säädettäväksi asetuksella. Perusteluista ilmenee, että asiantuntemusvaatimuksella tarkoitetaan hakemuksen kaikkia osa-alueita niin itse hake-musta kuin siihen sisältyviä suunnitelmiakin. Säännöksen teksti ei ole looginen perustelujen kanssa. Säännöksen sanamuotoa tulisi selventää tältä osin käyttämällä molemmissa momenteissa samoja termejä. Ympäristökeskus katsoo, että edellytys asiantuntemuksesta on periaatteessa hyvä. Säännöksestä ei kuitenkaan selviä, mikä oikeudellinen merkitys asiantuntemuksen vaatimisella on, varsinkin jos asiantuntemuksesta ei ole selvitystä tai se puuttuu.
6 § Lausunnot
Hakemusta käsiteltäessä ja korvausta määrättäessä kiinteään omaisuuteen perustetusta käyttöoikeudesta on luovutettavan omaisuuden tai käyttöoikeuden arvosta tarvittaessa pyydettävä maanmittaustoimiston lausunto, jos luovutettavan omaisuuden tai käyttöoikeuden arvo ei ole vähäinen. Säännös on tulkittavissa niin, että lausuntopyyntö voisi koskea korvauksen suuruutta. Perusteluista kuitenkin ilmenee, että lausunto on tarkoitus pyytää vain arvioinnin perusteista eli lähinnä arvoon vaikuttavista tekijöistä. Tarkoitus ei olisi pyytää lausuntoa itse korvauksen suuruudesta. Säännöksen sanamuotoa tulisi tarkentaa tä-män mukaisesti.

12 § Lupahakemusten yhteiskäsittely
2 luku 6 § Oikeus haitan poistamiseen ja ruoppausmassojen sijoittamiseen

Lainkohdassa säädetään saman hankkeen ympäristönsuojelulain ja vesilain mukaisten lupahakemusten yhteiskäsittelystä. Tämän mukaan vesilain mukainen lupahakemus ja samaa toimintaa tarkoittava ympäristönsuojelulain mukainen vesien pilaantumista koskeva ympäristölupahakemus on käsiteltävä yhdessä ja ratkaistava samalla päätöksellä, jollei sitä ole erityisestä syystä pidettävä tarpeettomana.
Lakiesityksen 2 luvun 6 §:n perusteluissa todetaan, että nykyisen vesilain 1 luvun 19 §:n kaltaista säännöstä pilaamisvaikutuksen käsittelystä vesilain mukaisena lupa-asiana ei esitettyyn 6 §:ään sisälly. Edelleen todetaan, että ruoppauksesta ja ruoppausmassan sijoittamisesta voi aiheutua ympäristönsuojelulain 3 §:n 1 momentin 1 kohdassa tarkoitettua pilaan-

9/12
tumista vesialueella, jolloin toimenpiteellä olisi oltava ympäristönsuojelulain mu‑
kainen ympäristölupa. Ruoppaus ja ruoppausmassan sijoittaminen ovat siten sellaisia toimenpiteitä, jotka tulisi ympäristönsuojelulain 28 §:n ja 39 §:n muutosesityksessä ottaa huomioon. Toimikunnan esitykseen ei sisälly kuitenkaan vielä ympäristönsuojelulain mu-kaista muutosesitystä.
Ympäristökeskus korostaa, että ruoppauksessa voi olla kyse myös pilaantuneen alueen kunnostamisesta, jolloin toimenpide vaatii myös ympäristönsuojelulain mukaisen ympäristöluvan. Ruoppausmassojen sijoittaminen voi mandollisen pilaamisvaikutuksen lisäksi tar-vita ympäristöluvan myös ympäristönsuojelulain 28 §:n mukaisesti jätteen ammattimaisen tai laitosmaisen käsittelyn perusteella. Käytännössä ruoppauksessa ongelmia aiheuttaa se, että ympäristönsuojelulain mukainen ympäristölupaviranomainen ei ole ympäristölupavirasto muulloin kuin silloin, kun kyseisestä toiminnasta saattaa aiheutua vesistön pilaantumista. Toimikunnan tulisi selvittää ruoppauksen ja siihen liittyvän läjityksen lupa-asioiden ratkaisua niin, että ruoppausta ja ruoppausmassojen läjitystä koskevat ympäristönsuojelu-lain ja vesilain mukaiset lupahakemukset voitaisiin käsitellä samassa lupaviranomaisessa eli ympäristölupavirastossa. Ruoppaus ja ruoppausmassojen läjitys muodostavat kokonaisuuden. Ympäristökeskus ei näe tarkoituksenmukaisena käsitellä samaa kokonaisuutta ole-vien osatoimintojen lupia eri lupaviranomaisissa.

Lisäyksenä 11 luvun 12 §:n 3 momentin säännökseen ympäristökeskus esittää täsmennettäväksi säännöstä niin, että ympäristölupaviraston on määrättävä hakija tekemään kohtuullisessa ajassa ympäristölupahakemus uhalla että vireillä oleva lupahakemus muuten jätetään tutkimatta. Säännöksestä esitetyssä muodossa puhutaan vain lupahakemuksen tutki-matta jättämisestä, jolloin saattaa jäädä epäselväksi tarkoitetaanko tässä vesilain vaiko ympäristönsuojelulain mukaista lupahakemusta.

16 § Erityisen selvityksen hankkiminen
Lakiehdotuksen mukaan laajoissa hankkeissa käytetystä katselmustoimituksesta luovuttaisiin. Mietinnössä esitetyt perustelut ovat oikeat. Katselmustoimituksissa usein käsitellyt korvauskysymykset voidaan jatkossa ratkaista 11 luvun 16 §:n esitetyllä selvitysmenettelyllä. Mietinnössä esitetyt perustelut sille, että selvityksen tekijä määrätään ympäristölupaviraston ylimääräiseksi esittelijäksi, ovat oikeat.

17 § Hakemuksen peruuttaminen

Esityksen mukaan hakija voisi peruuttaa hakemuksensa ilmoittamalla siitä kirjallisesti ympäristölupavirastolle ennen päätöksen antamista. Tämä on ristiriidassa saman luvun 5 §:n hakemuksen täydentämisen periaatteiden kanssa. Hakemuksen peruuttamista ei tulisi sallia ns. pakkohakemuksissa tai vastaavissa tapauksissa, joissa hakijalla on velvollisuus 5 §:n mukaan täydentää hakemustaan. Hakemusta ei siis voisi peruuttaa, jos asian ratkaisemisella on merkitystä yleisen edun kannalta ja painavat syyt edellyttävät ratkaisua.

12 LUKU VESIOIKEUDELLINEN YHTEISÖ

Vesioikeudellisen yhteisön sääntöjen vahvistamisessa olevaa ristiriitaa ympäristökeskus on jo käsitelty edellä 5 luvun yhteydessä.

10/12
13 § Päätöksen moitteenvaraisuus
14 § Oikaisuvaatimus

Esityksen 13 ja 14 §:ssä säädetään vesioikeudellisen yhteisön päätöksen moittimisesta ympäristölupavirastossa ja oikaisuvaatimuksen tekemisestä yhteisön kokoukselle. Säännökset ovat epäselvät.

Lakiesityksen 13 §:n mukaan jäsenellä, joka katsoo, ettei yhteisön kokouksen tai hallituksen päätös ole syntynyt laillisessa järjestyksessä taikka se muutoin on lain tai sääntöjen vastainen, olisi oikeus moittia päätöstä hakemuksella. Sen estämättä, mitä sanotussa 13 §:ssä säädetään, jäsen, jonka oikeutta yhteisön kokouksen päätös koskee, voisi, jollei päätöstä ole alistettava ympäristölupavirastolle, vaatia 14 §:n mukaan yhteisön kokoukselta päätöksen oikaisemista sillä perusteella, että päätös ei ole syntynyt laillisessa järjestyksessä taikka on lain, asetuksen tai yhteisön sääntöjen vastainen taikka loukkaa hänen oikeuttaan.

Sanotuissa säännöksissä käytetään eri termiä samasta toimenpiteestä: toisessa puhutaan moittimisesta ja toisessa alistamisesta. Moittiminen/alistaminen lienee tarkoitettu muutoksenhakukeinoksi, mikä käy epäsuorasti ilmi 13 §:n 2 momentista. Ympäristökeskus katsoo, että säännöksiä tulisi selkeyttää niin, että molemmissa käytetään samaa muutoksenhaku-termiä. Lisäksi ympäristökeskus pitää yhteisön päätökseen muutoksenhakemista hallintoviranomaiselta erikoisena järjestelynä.

14 LUKU VALVONTA JA HALLINTOPAKKO

2 § Toimet rikkomuksen tai laiminlyönnin oikaisemiseksi ja toiminta rikosasiassa 2 luku 14 § Ilmoittamisvelvollisuus

Pykälän 1 momentissa on lueteltu toimet rikkomuksen tai laiminlyönnin oikaisemiseksi. Valvontaviranomaisen olisi 1) kehotettava lopettamaan säännösten tai määräysten vastainen menettely, 2) pantava vireille ympäristölupavirastossa 4 §:ssä tarkoitettu hallintopakkoasia tai 3) ilmoitettava asiasta poliisille esitutkintaa varten, jollei tekoa olosuhteet huomioon ottaen pidettävä vähäisenä. Säännöksestä saa sen käsityksen, että nämä toimenpiteet ovat vaihtoehtoisia, vaikka perusteluissa nimenomaan todetaan, että toimenpiteet eivät olisi vaihtoehtoisia, vaan niitä voitaisiin käyttää rinnakkain. Luettelosta pitäisi poistaa vaihtoehtoon viittaava tai-sana. Lisäksi ympäristökeskus pitää parempana rikosasiaa koskevan säännöksen erottamisen omaksi pykäläkseen kuten on ympäristönsuojelulaissakin.

Tietyistä lakiehdotuksen 2 luvun 14 §:ssä luetelluista ei-luvanvaraisista toiminnoista tulisi 14 vuorokautta ennen toimenpiteen aloittamista ilmoittaa alueelliselle ympäristökeskukselle. Ilmoitusta ei ole määrätty tehtäväksi kunnan ympäristönsuojeluviranomaiselle.

Kunnan ympäristönsuojeluviranomaisella tai sen määräämällä viranhaltijalla olisi kuitenkin 14 luvun 2 §:n 2 momentin mukaisesti toimivalta keskeyttää väliaikaisesti 2 luvun 14 §:ssä tarkoitettu ilmeisen lainvastainen toimenpide. Lakitekstistä ei ensinnäkään ilmene, tuleeko keskeyttämisestä tehdä päätös. Keskeyttämisen jälkeen kunnan ympäristönsuojelu-viranomaisen tulisi tehdä ympäristölupavirastolle hallintopakkoa koskeva hakemus, jollei tämä ole ilmeisen tarpeetonta. Ympäristökeskus katsoo, että toimenpiteen suorittajan tulisi tehdä ilmoitus toimenpiteeseen ryhtymisestä ympäristökeskuksen ohella myös kunnan ympäristönsuojeluviranomaiselle, jotta kunnan ympäristönsuojeluviranomainen pystyy hoitamaan sille määrätyt toimenpiteet.

11/12 4 § Rikkomuksen tai laiminlyönnin oikaiseminen
Pykälän 1 momentissa on säännös ympäristölupaviraston määräyksistä rikkomuksen tai laiminlyönnin oikaisemiseksi. Säännöksen mukaan kielto tai määräys voitaisiin antaa myös kiinteistön uudelle omistajalle tai haltijalle, vaikka tämä ei olisi itse vastuussa lainvastaisen tilan syntymisestä. Ympäristökeskuksen mielestä säännös epämääräisyydellään aiheuttaa hämmennystä. Siinä tulisi tarkemmin sanoa, missä tapauksessa määräys voidaan antaa kiinteistön omistajalle tai haltijalle. Lähtökohta tulisi olla, että lainvastaisen tilan syntymisestä vastuussa oleva vastaa myös lainvastaisen tilan poistamisesta.

6 § Toimenpiteet haitan tai vaaran poistamiseksi

Valvontaviranomainen voisi tietyissä tapauksissa ryhtyä tarvittaviin toimenpiteisiin lain-vastaisesta toimenpiteestä aiheutuvan haitan tai vaaran poistamiseksi. Epäselväksi jää, edellyttääkö toimenpide päätöstä. Tätä tulisi selventää.

8 § Toimenpiteet valmistumisilmoituksen johdosta

Lakiluonnoksessa ympäristökeskus velvoitetaan tiedottamaan vesitaloushankkeen 3 luvun 17 §:n nojalla saamastaan valmistumisilmoituksesta kuuluttamalla siitä julkisella kuulutuksella, jos kysymys ei ole vähäisestä asiasta. Kuulutuksen julkaisemisesta on ilmoitettava ainakin yhdessä hankkeen vaikutusalueella yleisesti ilmesyvässä sanomalehdessä.

Ympäristökeskus katsoo, että hankkeen valmistumisesta tiedottaminen ja kuuluttaminen tulisi olla hankkeesta vastaavan velvollisuus eikä ympäristökeskuksen tehtävä.

Lain perusteluissa ei ole kuvattu, milloin hanke on niin vähäinen, ettei sanottua kuuluttamista tarvita. Perusteluissa on tässä kohtaa todettu, että lopputarkastusmenettelystä luovutaan ja että asianomaisen säännöksen tarkoituksena on varmistaa hankkeen valmistumisen yleiseen tietoon tuleminen. Ympäristökeskus toteaa, että tehdyt lopputarkastukset ovat yleensä koskeneet vain suuria ja merkittäviä hankkeita. Jos tarkoituksena on nostaa tiedottamiskynnys vain aikaisemmin lopputarkastuksia vaativien hankkeiden tasolle, olisi tämä käytävä lakiesityksessä selvästi ilmi. Muussakin tapauksessa on tarpeellista erilaisten tiedotuskäytäntöjen välttämiseksi selventää, millaisen hankkeen valmistumisesta kuuluttaminen on tarpeen.
15 LUKU MUUTOKSENHAKU JA PÄÄTÖKSEN TÄYTÄNTÖÖNPANO 1 § Muutoksenhaku

Ympäristölupaviraston ja kunnan ympäristönsuojeluviranomaisen antamaan päätökseen sekä ojitustoimituksessa annettuun päätökseen haetaan muutosta Vaasan hallinto-oikeudelta. Ympäristökeskuksen tarkkailusuunnitelman sekä työvoima- ja elinkeinokeskuksen kalatalousvelvoitteen ja kalatalousmaksun hyväksymispäätökseen haettaisiin 3 momentin mukaan oikaisua ympäristölupavirastolta. Säännöksen mukaan lupapäätöstä koskeva valitus olisi toimitettava päätöksen tehneelle viranomaiselle. Tämä merkitsee, että valitukset muista päätöksistä olisi toimitettava suoraan muutoksenhaku tai oikaisuviranomaiselle.

3 § Kuuleminen valituksen johdosta

Lainkohdan 1 momentti määrää päätöksen antaneen viranomaisen tiedottamaan päätöksestä kuuluttamalla vähintään 14 päivän ajan ilmoitustaulullaan ja asianomaisten kuntien ilmoitustauluilla. Säännöksessä tarkoitetaan ensinnäkin valituksesta eikä päätöksestä kuuluttamista. Koska 1 §:n mukaan lupapäätöstä koskeva valituskirjelmä jätetään lupaviran-

Lakimies

12/12
omaiselle, myös 3 §:n säännökseen tulisi olla tätä vastaava. Säännöksen tulisi olla: Lupapäätöksen antaneen viranomaisen on tiedotettava valituksesta kuuluttamalla...

17 LUKU KIINTEISTÖOIKEUDELLISIA SÄÄNNÖKSIÄ 8 § Oikeudet ja velvollisuudet kiinteistön luovutuksessa

Pykälän 1 momentissa on säännökset kiinteistön luovutuksen mukana siirtyvistä luvan mukaisista oikeuksista ja velvollisuuksista. Näitä kiinteistöä koskevia säännöksiä sovellettaisiin 2 momentin mukaan soveltuvin kohdin myös laitokseen. Perusteluista ilmenee, että laitoksella tarkoitetaan tässä voimalaitosta. Ympäristökeskus katsoo, että laitos on laaja kä-site ja se käsittää monenlaisia toimintoja. Säännöstä tulisi täsmentää vastaamaan sen oikea-ta tarkoitusta.

LOPPUPÄÄTELMÄ

Toimikunnan mietintöä ei ole kaikilta osiltaan viimeistelty kuten toimikunta mietinnössään toteaa. Siitä puuttuvat muun muassa esitykset tarvittavista muutoksista muihin lakeihin ja asetuksiin. Ympäristökeskus pitää toimikunnan esittämää hyvänä pohjana uudistuksen jatkovalmistelulle.
Johtaja	Markku Henttonen

//(ci,
-25
Maija oivanen