Oikeusministeriö
PL 25
00023 VALTIONEUVOSTO

Viite: Tiedonanto oikeusministeriön verkkosivuilla 28.1.2009
Huomautuksia vesilainsäädännön uudistamista koskevaan esitysluonnokseen
Oikeusministeriö (OM) on varannut Energiateollisuus ry:lle mahdollisuuden esittää näkemyksensä 28.1.2009 päivätystä oikeusministeriön ehdotuksesta vesilainsäädännön uudistamiseksi. Pidämme vesilain virtaviivaistusta tarpeellisena. Samalla kun viittaamme eri valmisteluvaiheissa esittämiinne näkemyksiin, kiitämme mahdollisuudesta kiinnittää vielä huomiota eräisiin keskeisiin kohtiin, joita mielestämme tulisi vielä muuttaa. 
Ehdoton luvanmyöntämiseste
Uudistusta valmistellut vesilakitoimikunta kiinnitti huomiota lupaharkintaan liittyviin säännöksiin ja erityisesti voimassa olevassa vesilain 2 luvun 5 §:ssä oleva erityissäännös ehdottomasta luvanmyöntämisesteestä nähtiin ongelmallisena. Toimikunta ehdotti, että säännöksen vanhakantaista ehdottomuutta tulisi lieventää antamalla valtioneuvostolle oikeus päättää, tietyissä, laissa erikseen säädetyissä, tilanteissa, niin sanotusta poikkeusluvasta.  Osa toimikunnan jäsenistä oli sitä mieltä, että koko säännös tulisi tarpeettomana ja sekaannusta aiheuttavana poistaa.
Oikeusministeriön esityksessä ei näitä näkökohtia ole huomioitu, vaan erityissäännös on asiallisesti ottaen sellaisenaan sisällytetty lain 3 luvun 4 §:ään.
Mikäli lainkohta säilyy nyt esitetyssä muodossa, vesitaloushankkeiden luvanvaraisuuteen liittyvät epäselvyydet tulevat jatkumaan. Vastoin lainsäätäjän tahtoa erityissäännöstä ehdottomista luvanmyöntämisesteistä vaaditaan sovellettavaksi yhä useampiin ja vähemmän merkittäviin vesitaloushankkeisiin. Vesitaloushankkeiden lupamenettelyistä löytyy asiasta jo useampi esimerkki.
Ehdoton luvanmyöntämiseste on tarpeeton, koska asianmukaisesti suoritettu intressivertailu johtaa samaan lopputulokseen. Tämä todetaan myös ministeriön ehdotuksessa (HE, yksityiskohtaiset perustelut s. 63). Säännös on erittäin tulkinnanvarainen ja tekee koko lainkohdasta epäselvän.
Mikäli ehdotonta luvanmyöntämisestettä koskeva erityissäännös kaikesta huolimatta päätetään sisällyttää uudistettuun vesilakiin, tulisi pykälän muotoilua selkeyttää ja sitä tulisi soveltaa vain yleisen edun kannalta merkittäviin hankkeisiin. Enemmistö vesilakityöryhmän jäsenistä piti säännöstä vaikeaselkoisena ja tulkinnanvaraisena. Oikeusministeriön ehdotuksessa kuitenkin tyydytään selventämään vain intressivertailun ja erityissäännöksen välistä keskinäistä suhdetta. Itse pääongelmaa eli erityissäännöksen tulkinnanvaraisuutta ei ratkaista. Tähän toivomme pikaista korjausta.

Kalatalousvelvoite ja -maksu
Pidämme ehdotusta hyvänä siltä osin, kuin siinä on esitetty muutoksia kalatalousvelvoitteen ja –maksun keskinäisiin suhteisiin sekä selkeytetty näiden käyttötarkoituksia. Katsomme kuitenkin edelleen, että laissa tulisi olla mahdollisuus ohjata kalatalousmaksu kalastusoikeuden haltijan käytettäväksi silloin, kun kalastusoikeuden haltija sitä vaatii ja muut edellytykset siihen ovat olemassa. Vesilakityöryhmä katsoi, että menettely saattaisi joissakin yksittäistapauksissa olla perusteltua, mutta yleisemmin sovellettaessa todennäköisesti aiheutuisi ongelmia osakaskuntien puutteellisten valmiuksien ja järjestäytymättömyyden vuoksi. Oikeusministeriön ehdotukseen ei sisälly esittämäämme mahdollisuutta. Tämän vuoksi tähdennämme vielä seuraavia näkökohtia. 
Kalastuslaki painottaa kalastusoikeuden haltijan vastuuta kalastuksen järjestämisessä ja kalaston hoidossa. Hyvin usein kalastusoikeuden haltijalta puuttuu taloudellisia resursseja toiminnan järjestämiseksi tehokkaasti. Kalatalousmaksu antaisi eräissä tapauksissa huomattavan lisäresurssin kalastusoikeuden haltijan käyttöön. Kysymys on siis ennen muuta kalavesiin liittyvien vastuiden oikeasta kohdentumisesta. Kalavesien käyttö ja hoito voivat toimia tasapainoisena ja tarkoituksenmukaisena kokonaisuutena vain silloin, kun toiminnasta vastuussa oleva taho – siis kalastusoikeuden haltija – vastaa sekä käytöstä että hoidosta ja kun hänellä on siihen riittävät edellytykset.
Tähdennämme edelleen, että kalatalousmaksun käytön tulisi tapahtua kalatalousviranomaisen hyväksymän suunnitelman mukaisesti. Hyväksyessään suunnitelman ja valvoessaan sen toteuttamista viranomaisella olisi hyvät edellytykset pitää huolta myös yleisestä kalatalousedusta.
Edellä kuvattujen vastuukysymysten selkeyttämiseksi olisi erittäin tärkeää, että lainsäädäntö ohjaisi kehitystä oikeaan suuntaan eikä ainakaan estäisi sitä. Sen vuoksi laissa tulisi avata mahdollisuus kalatalousmaksun ohjaamiseen kalastusoikeuden haltijan käyttöön, vaikka se aluksi saattaisikin tulla sovellettavaksi vain yksittäistapauksissa.
Ehdotuksessa asiaa on haluttu selkeyttää sillä, että säädettäisiin kalatalousmaksun käyttösuunnitelman vahvistamisesta. Ehdotus on erikoinen siltä kannalta, että sama viranomainen, jonka tehtävänä olisi laatia kyseinen käyttösuunnitelma, myös vahvistaisi sen.
Olemme aiemmassa lausunnossamme vesilakitoimikunnan mietinnöstä esittäneet tarpeelliset tekstimuutokset ja niiden yksityiskohtaiset perustelut.
Töiden aloittaminen ennen lupapäätöksen lainvoimaiseksi tulemista
Ehdotuksen 3 luvun 16 ja 17 §:ssä on tarkoitus säätää ns. valmisteluluvasta, joka korvaisi nykyisen lain 2 luvun 26 §:ään sisältyvän töidenaloittamisluvan. Perusteluissa on todettu, että säännöksen käyttöala on tarkoitus säilyttää nykyisellään. Tämä tarkoitus ei välity itse lakitekstistä eikä perusteluista, pikemminkin päinvastoin soveltamistilanteet on kuvattu niin, että käyttöala jäisi hyvin suppeaksi, miltei teoreettiseksi. Vesilaissa tulisi säilyttää nykyisenkaltainen mahdollisuus töiden aloittamiseen ennen lupapäätöksen lainvoimaiseksi tulemista toiminnanharjoittajan omalla vastuulla ja vakuutta vastaan. Ellei itse säädöstekstiä haluta enää muuttaa, vähintäänkin käsite "valmistelulupa" pitäisi muuttaa "töidenaloittamisluvaksi" ja perusteluja tarkentaa niin, että käyttöala vastaisi nykyistä.
Pakollinen tilusjärjestely
17 luvun 11 §:n 2 momentissa esitetään säädettäväksi pakollinen tilusjärjestely, jos keskivedennoston yhteydessä maata jää veden alle. Perusteluissa on katsottu, että tällainen kapea, nauhamainen vesialue, joka kuuluu muuhun rekisteriyksikköön kuin muu vesialue, olisi ongelmallinen kalastusoikeuksien, vesialueen käytön ja hoidon, kiinteistöjaotuksen sekä kiinteistöjärjestelmän selkeyden ja luotettavuuden kannalta.
Vesistön vedenkorkeus vaihtelee useimmissa vesistöissä tulvien ja kuivien kausien välillä, joskus jopa useita metrejä. Jos esimerkiksi alimpia vedenkorkeuksia nostetaan, keskivedenkorkeus nousee ja tilusjärjestelyvelvoite astuu voimaan, vaikka uusikin keskivedenkorkeus pysyisi selvästi normaalin vaihtelurajan sisällä. Tosiasiassa rantaviiva olisi keskivedenkorkeuden tasolla vain hetkellisesti veden noustessa tai laskiessa. Useimmat vedennostohankkeet ovat vaikutuksiltaan niin vähäisiä, muutaman kymmenen senttimetrin suuruusluokkaa, ettei keskiveden mukaisen rantaviivan laskennallisella siirtymällä ole mitään käytännön merkitystä. Kiinteistön käytön kannalta tilanne ei millään tavalla muuttuisi tilusjärjestelyn seurauksena. 
Tilusjärjestely on usein raskas ja kallis viranomaistoimi. Yhteisen vesialueen kyseessä ollessa toimenpide edellyttää myös osakasluettelon laatimista tai uusintaa. Pakollinen tilusjärjestely saattaakin kaataa muuten järkevän ja tarpeellisen vedennostohankkeen. Tilusjärjestelyvelvoite tulisikin rajata niihin tilanteisiin, joissa sillä on asiallista merkitystä. Harkinta tästä tulisi jättää lupaviranomaiselle.
Aiempien lausuntojen uudistaminen
Vesilain valmisteluvaiheissa sekä viimeksi vesilakityöryhmän mietinnöstä antamassamme lausunnossa olemme nostaneet esiin eräitä kohtia, joissa näemme edelleen ongelmia. Uudistamme tässä seuraavat aiemmat näkemyksemme.
Vesilain korvaussäännöstön ajanmukaistaminen
Esityksessä on selkeytetty korvausten määräämistä koskevaa sääntelyä, vaikkakin työ on jäänyt mielestämme osittain kesken.  
Hakemusasioissa noudatettavan virallisperiaatteen mukaan lupaviranomaisen on myöntäessään vesitaloushankkeelle luvan määrättävä, onko tiedossa olevasta eli ennakoitavasta vahingosta, haitasta ja muusta edunmenetyksestä suoritettava ja mihin määrään korvausta. Mikäli vahingon aiheutumisesta tai sen määrästä on epäselvyyttä, viranomainen voi edellyttää hakijalta lisäselvitystä. 
Eräs ehdotuksessa vielä avoimeksi jäänyt kysymys on virallisperiaatteen noudattaminen edellyttämättömien vahinkojen korvaamista koskevissa tilanteissa. Näissä niin sanotuissa korvaushakemuksissa hakemuksen panee pääsääntöisesti vireille asianosainen, joka kokee, että hanke aiheuttaa hänelle sellaista vahinkoa, haittaa tai muuta edunmenetystä, jota lupaa myönnettäessä ei ole edellytetty aiheutuvan. Hakemuksen vireille panijan ja toiminnanharjoittajan välinen näyttötaakka on näissä asioissa oikeuskäytännössä vaihdellut, minkä vuoksi hakijalta ja toiminnanharjoittajalta vaadittavien selvitysvelvollisuuksien laajuus ei ole ennakolta selvillä. Koemme tilanteen ongelmallisena ja ehdotamme lainsäädäntöä tältäkin osin täsmennettäväksi.
Voimassa olevien lupien tarkistaminen
Ehdotuksen mukaan vesitaloushankkeelle myönnetty lupa voidaan määrätä raukeamaan, jos hankkeesta vastaavaa tahoa ei voida enää osoittaa tai jos hanke olisi menettänyt merkityksensä.
Voimassa olevien vesitalouslupien tarkistamista koskevaa sääntelyä on jo aikaisempien uudistusten yhteydessä laajennettu ja lupiin liittyvää pysyväisyyssuojaa on heikennetty. Luvan määrääminen raukeamaan viranomaisen tai muun ulkopuolisen tahon aloitteesta merkitsisi poikkeuksellisen jyrkkää puuttumista luvan haltijan oikeudellisesti suojattuihin etuihin ja siihen on ryhdyttävä vain erityisen perustelluista syistä.  
Niin sanottujen isännättömien hankkeiden osalta onkin esitetty hyväksyttävät perusteet sille, että lupa voidaan määrätä raukeamaan. 
Sen sijaa ei ole esitetty riittäviä perusteita sille, että vastoin luvan haltijan tahtoa lupa voitaisiin määrätä raukeamaan sillä perusteella, että hanke on ulkopuolisen näkökulmasta menettänyt merkityksensä. Vesilain nykyiset hallintopakkosäännökset antavat viranomaisille riittävät keinot puuttua tehokkaasti mietinnössä esille otettuihin tilanteisiin, joissa toiminnanharjoittaja esimerkiksi laiminlyö rakenteiden kunnossapidon. Lainsäätäjällä ei mielestämme ole mitään aihetta antaa kilpaileville vesistön käyttötarpeille edes teoreettista mahdollisuutta väärinkäyttää nyt esitetyn kaltaista säännöstöä, jolla aikaisempi käyttömuoto voitaisiin poistaa uuden "arvokkaamman" vesistön käyttömuodon tieltä.
Ehdotuksen 3 luvun 24 §:n 1 momentin 2) kohtaa on perusteltu pääasiassa rakenteiden joutumisella sellaiseen kuntoon, että hankkeen alkuperäinen tarkoitus ei toteudu. Tässä kysymys on tyypillisestä hallintopakkoasiasta, jota ei tulisi käyttää luvan raukeamisen perusteena. Mikäli rakenteiden kunnostaminen on luvanhaltijalle kohtuutonta, hän voisi kyseisen momentin 3) kohdan perusteella hakea itse luvan raukeamista. Perusteluihin kirjattu mahdollisuus, että hakemuksen voisi luvan haltijan suostumuksella tehdä myös muu asianosainen, tulisi kirjata lakitekstiin selkeämmin.
Edellä sanotun perusteella 3 luvun 24 §:n 1 momentin 2) kohta tulisi poistaa.
YVA-arviointiselostus hakemusasiakirjoissa
Lakia ympäristövaikutusten arvioinnissa säädettäessä pidettiin tärkeänä, että vaikutusten arviointi ei tarpeettomasti viivästyttäisi hankkeiden lupamenettelyjä. Tästä syystä YVA-laki mahdollistaa arviointi- ja lupamenettelyn etenemisen osin samanaikaisesti. Vesilakiehdotuksen perusteluissa onkin aivan oikein todettu, että "koska ympäristövaikutusten arvioinnista annetun lain 11 §:n mukaan kuulemiset voivat tapahtua myös samanaikaisesti, asiakirjojen on oltava lupaviranomaisen käytössä viimeistään ennen hanketta koskevan lupapäätöksen tekemistä. Vesilakiasioissa on tähän saakka noudatettu YVA-lain vastaista käytäntöä. Selkeyden vuoksi lakia olisi muutettava niin, että 3 §:n 2 momentin ensimmäisen virkkeen loppuu lisätään:
”... on hakemusasiakirjoihin liitettävä mainitun lain mukainen arviointiselostus ennen päätöksentekoa.”
Lain käytettävyys
Olemme vesilain valmistelun aikaisemmissa vaiheissa kiinnittäneet huomiota siihen, että vesilain käytettävyyden kannalta olisi eduksi, jos pykälänumerointi olisi alusta loppuun juokseva ja luvuista riippumaton. Muussa lainsäädännössä tällainen käytäntö on nähdäksemme vallitseva.

Yhteyshenkilömme asiassa on asiantuntija Kati Takala. Hänen yhteystietonsa ovat: Energiateollisuus ry, PL 100, Fredrikinkatu 51-53, 00101 Helsinki.
Puhelin (09) 5305 220t tai 040 528 8432; e-mail: kati.takala@energia.fi

Kunnioittavasti
ENERGIATEOLLISUUS RY

Juha Naukkarinen
Toimitusjohtaja