Oikeusministeriö PL 25
00023 Valtioneuvosto

Itä-Suomen	Päiväys	Dnro ympäristölupavirasto
29.10.2004	ISY-2004-H-30
OIK
02. It
O c -	1 öat 9.OG J-( OMÖta1!ao[o7TcYo/c2bvo
Asia	Lausunto vesilakitoimikunnan mietinnöstä
Lausuntonaan vesilakitoimikunnan mietinnöstä Itä-Suomen ympäristölupavirasto esittää seuraavaa:
Vesilain kirjoittaminen kokonaan uudestaan vaikuttaa onnistuneelta ratkaisulta. Pääosin mietinnön ehdotus uudeksi vesilaiksi perustuu voimassa olevaan vesilakiin. Sen vuoksi tämä lausunto keskittyy kiinnittämään huomiota eräisiin yksityiskohtiin, joiden osalta ympäristölupavirasto katsoo olevan vielä syytä harkita ehdotettuja säännöksiä uudelleen.
Korvauksia koskeva luku olisi vaatinut selkeyttämistä enemmän kuin mihin toimikunta on ryhtynyt. Nykyisessä vesilaissa korvaus- ja korkokysymykset eivät ole selkeästi luettavassa ja helposti aukeavassa muodossa eikä toimikunnan ehdotus tuo tähän parannusta.
Ympäristölupavirasto katsoo, että katselmusmenettelyn mandollisuus tulee säilyttää. Toimikunta perustelee muutosta lähinnä käytännön vaikeuksilla, joi-ta on aiheutunut siitä, että toimituksia varten varatut henkilöresurssit ovat ol‑
Postiosoite	Käyntiosoite	Puhelin		Fax		Sähköposti	
PL 69
70101 Kuopio	Minna Canthin katu 64 B
70100 Kuopio	(017) 243	511	(017) 243	665	kirjaamo.isy@ymparisto.fi	

2
leet riittämättömiä. Ympäristöhallinnon olisi huolehdittava riittävien resurssien varaamisesta. Katselmustoimituksen tarpeellisuus saattaa tulla ajankohtaiseksi esim. jonkin uuden suuren teollisuuslaitoshankkeen tai vanhaankin laitokseen liittyvien korvauskysymysten taikka säännöstelyn muuttamishankkeen johdosta. On huomattava, että YSL:a säädettäessä katselmusmenettelyn säilyttäminen katsottu korvauskysymyksissä tarpeellisiksi.
Uuden lain nimeksi tulisi ottaa jokin muu kuin vesilaki, esim. vesitalouslaki, jotta sekaannusta ei syntyisi.
Seuraavassa on huomioita eräistä toimikunnan ehdotuksen mukaisen uuden
lain (jäljempänä UVL) säännöksistä. UVL 1 Luku
1§
Perusteluissa puhutaan rantavyöhykkeestä. Tällä termillä on maankäyttö- ja rakennuslain puolella melko perusteellisesti määritelty merkitys. Ehdotuksesta hallituksen esitykseksi ei käy ilmi, onko tarkoitettu, että MRL:n mukainen rantavyöhykkeen käsite omaksuttaisiin myös UVL:n soveltamisen piiriksi. Ympäristölupaviraston käsitys on, että siten määritelty soveltamisala saattaisi ulottua huomattavasti nykyisen VL:n soveltamisalaa laajemmalle vesistöön rajoittuvalle alueelle. Ympäristölupavirasto pitäisi parempana käyttää esim. UVL 3 luvun 2 § 1 momentissa käytettyä termiä ranta.
3§
Ojan käsite tulisi määritellä, koska sitä käytetään UVL:ssa useassa kohdassa myöhemmin.
1 mom. 1) ja 9) kohtien mukaisia vesitalousasian ja vesitaloushankkeen määritelmiä olisi syytä vielä harkita. Ainakin toteuttaminen on nyt ikään kuin molempien määritelmien osa.

1 mom. 10) kohdan mukaiseen hankkeesta vastaavan määritelmään sisältyy myös muita tahoja kuin luvan hakija tai haltija. Ympäristölupavirasto ei pidä onnistuneena ratkaisuna laajentaa hankkeesta vastaavaa nykyisen lainsäädännön ja oikeuskäytännön mukaisesta. Ehdotetussa hallituksen esityksessä on mainittu esimerkkinä ojitus ja sen yhteydessä maanomistajan lisäksi metsä-keskus mandollisena vastuutahona. Ympäristölupavirasto katsoo, että oikeus-käytännössäkin vahvistettu maanomistajan, jonka lukuun ojitus on tehty, yksinomainen vastuu on oikea ratkaisu. Ehdotettu laajennus saattaisi saada arvaamattomia seurauksia esim. vahingonkorvausten suhteen, koska tulkinta olisi vastoin vahingonkorvausoikeudellisia periaatteita. Mandollisesti esim. rannanomistajan lukuun ruoppaustyötä suorittavan koneurakoitsijan voitaisiin katsoa olevan tässä tarkoitettu hankkeesta vastaava, mitä ei voitane pitää asianmukaisena.
2 luku
6§ja14§
Kaikista ruoppauksista olisi ilmoitettava alueelliselle ympäristökeskukselle 14 vrk ennen toimenpidettä. Menettely vaikuttaa kovin raskaalta. Olisi vielä harkittava, onko kaikki ruoppaustoimenpiteet tarpeen ottaa ilmoitusvelvollisuuden piiriin ja olisiko kunnan ympäristönsuojeluviranomainen sopivampi käsittelemään ilmoitukset. Hallituksen esityksessä saattaisi olla aiheellista lausua jotakin siitä, että muutoksella, jos se ehdotetussa muodossa säädetään, ei tarkoiteta alentaa luvantarvekynnystä. Käytännössä on ilmennyt tapauksia, joissa joko naapurin tai valvontaviranomaisen aloitteesta alkunsa saaneissa hakemuksissa on kyse erittäin vähäisistä toimista, joiden haitat olisi voitu työn oikealla ajoittamisella välttää.
UVL:ssa ei olisi VL:n 1:19,1 mukaista järjestelyä suhteessa YSL:iin eli pilaamisvaikutusten käsittelemistä vesitalousluvassa YSL:n mukaan. Hankkeet edellyttäisivät siis lupaa molempien lakien mukaan ja olisivat ns. sekahankkeita. Tähän järjestelyyn ympäristölupavirastolla ei ole huomautettavaa.

6 § 3 mom.
Ruoppausmassan sijoittaminen toisen alueelle olisi mandollista ympäristölupaviraston luvalla, mutta säännöksessä ei mainita, millä edellytyksillä luvan myöntäminen voisi tapahtua. Jos on tarkoitus, että sovellettaisiin 2:10 ja 11 §:iä, tulisi tästä selvästi mainita. Lisäksi olisi säädettävä tarkemmin säännöksen suhde kaatopaikkojen luvittamiseen, joiden osalta toimivalta on alueellisella ympäristökeskuksella. Ilmeisesti on tarkoitus, että alueoikeuden myöntää ympäristölupavirasto samalla kun myöntää luvan vesitaloushankkeelle, mutta sikäli kuin hanke on ympäristöluvan tarpeessa, sen myöntää alueellinen ympäristökeskus. Mikäli on tarkoitus menetellä näin, alueoikeuden myöntämisen edellytyksistä tulisi selvästi säätää.
8§
Veden vapaan juoksun estäminen ojassa ja norossa on kielletty ilman ylv:n lupaa alapuolella olevan vahingoksi ilman tämän suostumusta. Samaa aihetta koskevat myös UVL 2:9, 3:2,3 ja 5:8,2. UVL 3:2,3 edellyttää ympäristölupaviraston lupaa noron tai ojan taikka niiden veden juoksun muuttamiseen ilman asianomaisen suostumusta, jos siitä aiheutuu vahinkoa toisen maalle. VL 5:8,2 kieltää tukkimasta toisen maalle tehtyä ojaa perusteettomasti. Näiden säännösten keskinäistä suhdetta olisi vielä syytä pohtia ja mandollinen päällekkäisyys poistaa.
11§
Alueoikeuden myöntäminen tapahtuisi aina korvausta vastaan. Käytännössä on oikeuksia vähäisiin alueisiin myönnetty myös ilman korvausta silloin, kun esim. laituria varten tarvittavalla alueella ei olisi vesialueen omistajalle kuin vähäinen merkitys muussa käytössä eikä korvausta ole vaadittu tai asiakirjoihin sisältyy vesialueen omistajan antama suostumus hankkeelle. Tämä mahdollisuus tulisi säilyttää.
1 mom. 4) kohdasta hallituksen esityksessä on lausuttu, että oikeus voitaisiin myöntää, vaikka hakija ei itse tätä hakisikaan. Onko tarkoitettu luoda lunastusvaatimuksen tapainen tilanne, jossa edun menettäjällä on oikeus vaatia

5
käyttöoikeuden myöntämistä ja korvausta? Ehdotetusta säännöksestä ei käy ilmi, että oikeus voidaan myöntää, vaikka luvan hakija ei sitä haekaan. Olisi vielä syytä harkita, onko ehdotettu säännös kaikin puolin asianmukainen. Kun
2 momentin ensimmäisessä virkkeessä jo on sanottu, että aluetta saa käyttää vain siihen tarkoitukseen, johon se on myönnetty, lienee saman momentin viimeinen virke tarpeeton. Ainakin momentti kaipaisi tältä osin vielä muotoilua.
3 luku
2 § 3 mom.
Katso edellä 2 luvun 8 §:n kohdalla lausuttu.
4§
1) kohdan luvan myöntämisedellytysten lisäksi luvan myöntämisen tulisi olla mandollista paitsi siinä tilanteessa, että oikeuksien saamista koskeva asia on vireillä, myös kun hakijalta on lakiin perustuva oikeus muussa viranomaismenettelyssä saada sellainen oikeus, vaikka asia ei olisikaan vielä vireillä.
11§
Lakiin olisi jätettävä tasaveroisiksi mandollisuuksiksi tarkkailusuunnitelman hyväksyminen lupapäätöksen yhteydessä taikka erikseen lupapäätöksen jälkeen alueellisessa ympäristökeskuksessa tai TE-keskuksessa. Käytännön tilan-teet vaihtelevat. Laissa tulisi antaa mandollisuus valita kulloinkin käyttökelpoisin menettely.
15§
Nykyisen VL:n töidenaloittamislupaa koskeva säännös on otettu UVL:iin perustelujen mukaan asiallisesti saman sisältöisenä, mutta nimeksi on otettu valmistelulupa. UVL:n säännös ei vastaa perusteluja. Ympäristölupavirasto katsoo, että sana töidenaloittamislupa kuvaisi paremmin säännöksessä tarkoitettua tilannetta. UVL:n perustelujenkin mukaan kysymys on lupapäätöksen

6

mukaisen toiminnan aloittamisesta. Pienehkö hanke saatetaan toteuttaa kokonaankin töidenaloittamisluvan nojalla.
16§
Valmisteluluvan yhteydessä olisi aina määrättävä vakuuden asettamisesta kuten nykyisen vesilainkin mukaan (lukuun ottamatta lueteltujen hakijoiden osalta). Käytännössä on vakuus kuitenkin usein jätetty asettamatta vähäisten hankkeiden osalta, vaikka hakijana ei olekaan ollut poikkeusluettelossa mainittu. Nyt säädettävässä laissa tulisi antaa tähän mandollisuus.
4 luku
4§
Säännösehdotuksessa ei ole määritelty, mitä "alueella" tässä yhteydessä tarkoitetaan. Erityisesti 2 momentin tulkinta jää sen vuoksi epäselväksi siltä osin kuin suoritetaan harkintaa, riittääkö vettä edelleen "alueen" omiin tarpeisiin. Lisäksi vaikuttaa oudolta, että 4 § 2 momentin edellytykset eivät koskisi 1 momentin 3 ) kohdan mukaista tilannetta.
11§
Suoja-alueen perustaminen muun kuin vedenottoluvan hakijan tai haltijan hakemuksesta jopa erikseen, ei siis vedenottoluvan käsittelyn yhteydessä, vaikuttaa edellyttävän vielä lisävalmistelua. Epäselväksi jää, voitaisiinko suoja-alueen määräämistä koskevaa asiaa käsitellä laajemminkin vai ainoastaan hakijana olevan yksityisen maanomistajan kiinteistön osalta. Epäselvää on myös, miten järjestettäisiin suoja-aluesuunnitelmaa varten tarpeellisten kartta-piirrosten yms. asian selvittämisessä tarvittavan aineiston hankkiminen. Vain viranomaiselle tulisi jättää oikeus hakea suoja-aluetta erikseen. Viranomaisen vaatimuksesta voitaisiin hankkeesta vastaava velvoittaa panemaan suojaalueasia vireille. Hankkeesta vastaavalla on luonnollisesti oikeus panna asia vireille.

7

peellisilla menettelysäännöksillä. Välttämätöntä olisi myös säätää, koskeeko ehdotettu säännös nykyisiä vedenottamoita tai niiden laajennuksia.
Voitaisiin harkita, säädettäisiinkö asianosaisen oikeuden suoja-alueen määräämistä koskevan vaatimuksen tekemisen edellytykseksi, jos sellainen mahdollisuus säädetään, että kysymyksessä olevaa aluetta koskee kaava, jossa on pohjaveden suojaamista koskevia sisällöllisiä määräyksiä.
5 luku
2§
4) kohdassa oleva yhteisen ojituksen käsite tulisi määritellä niin, että kysymys on ojituksesta, joka on 15 §:n mukaan tarpeen järjestää yhteiseksi.
4§
3) kohdan luettelon "yleisen tien, rautatien, kaapelin.. " kohdalla lienee hallituksen esityksen kirjoittamisessa sattunut väärinymmärrys. S. 68 mainitaan, että nykyinen vesilaki kattaisi mm. yleiset kaapelit ja kaasuputket. Luettelon sana "yleinen" koskee vain yleistä tietä erotuksena muista teistä.
Olisi vielä harkittava, onko todella tarkoitus tai onko tarpeen säätää ojitustoimitus tarpeelliseksi kaikkien kaapeleiden alitustilanteissa.
8§
2 momentin kielto toisen maalle tehdyn ojan tarpeettomasta tukkimisesta kaipaisi vielä lisävalmistelua. Säännöksen paikka ei liene aivan onnistunut ojitus-ta koskevassa 5 luvussa, koska ojan tukkimista muun kuin kunnossapitovelvollisen toimesta ei voitane pitää ojituksena. Säännös voitaisiin ehkä ottaa 2 luvun 8 §:n täydennykseksi.
Jos säännös siirretään 2 lukuun, toimivaltakysymys olisi syytä järjestää yksiselitteisesti. Kunnan ympäristönsuojeluviranomaisen toimivallasta olisi sää-

8

dettävä erikseen tai sitten jätettävä ojan tukkimista koskevat asiat ympäristölupaviraston toimivaltaan kuuluviksi 14 luvun säännöksissä.
Säännösehdotuksen mainitseman ojan tukkimisen perusteettomuuden tulkinta voi olla käytännössä hankalaa.
Olisiko esim. maanomistajalla oikeus tukkia maallaan olevia ojia, joiden tekemiseen ei toisella voida todeta olleen lupaa viranomaisilta tai maanomistajalta, koska säännös on rajattu koskemaan toisen maalla olevaa ojaa?
Ehdotetun säännöksen tarpeellisuutta olisi vielä harkittava, koska saman luvun 10 § 4 momentista näyttäisi joka tapauksessa seuraavan, ettei toisen maalle tehtyä ojaa voi mennä ilman lupaa edes muuttamaan, saati tukkimaan.
Ympäristölupavirasto viittaa lisäksi aiheesta edellä 2 luvun 8 §:n kohdalla lau‑
sumaansa.
9§
Nykyisen vesilain 6 luvun 4 § 3 momentin mukaista suojapenkereen ja pumppuaseman sijoittamista ei mainita UVL:n 5 luvun 9 § 4 momentissa. Hallituksen esityksen s. 71 mukaan näyttäisi siltä, että asiallisia muutoksia ei ole ollut tarkoitus tältä osin tehdä. Olisi siis vielä harkittava säännöksen sanamuotoa.
6 luku
On odotettavissa, että edelleen tullaan hakemaan lupia sellaisiin kunnostus-hankkeisiin, joissa muutetaan vedenkorkeuksia muuttamatta kuitenkaan keskivedenkorkeutta. Yleensä kunnostushankkeiden tavoitteena on nostaa alivedenkorkeuksia. Jos samalla alennetaan tulvakorkeuksia, ei keskivesi muutu. Ehdotetun 6 luvun säännöksistä ainakin 3, 6 ja 10 § olisivat näissä tilanteissa käyttökelpoisia. Luvun otsikon tulisi kattaa kaikki pysyvän vedenkorkeuden muuttamisen tilanteet. Tätä koskeva säännös voitaisiin lisätä esim. 6 luvun

9

1 §:ään. 2ja3§
Pykälien otsikot tulisi muuttaa vastaamaan edellä esitettyä luvun otsikkoa.
4§
Säännösehdotus on muutoin kannatettava, mutta suostumuksen sijaan tulisi edellyttää sopimusta. Suostumuksen asemasta sopimukseen verrattuna on val-linnut epätietoisuutta. Suostumuksen antajat ovat saattaneet pitää oikeustointa siinä määrin yksipuolisena, että se on myöhemmin myös yksipuolisesti peruutettavissa. Jotta epäselvyyttä ei jäisi ja tilanne voitaisiin järjestää selväksi myös kiinteistön tulevia omistajia ajatellen, olisi suostumuksen sijaan edellytettävä sopimusta.
Olisi harkittava, voitaisiinko tässä yhteydessä edellytettävä suostumus joten-kin yhdistää 9 ja 10 §:ien mukaiseen perustamissopimukseen. 17 luvun 6 § 1 momentin mukaisen alueluovutuksen yhteydessä tulee myös sopimus kysymykseen. Lain jatkovalmistelussa olisi vielä kiinnitettävä huomiota siihen, mitä kaikkea yksityiseltä rannanomistajalta edellytetään, jotta sinänsä useasti tarpeellisina pidettyjä kunnostushankkeita saataisiin käytännössä toteutettua.
5ja6§
Muissa luvuissa on luvan myöntämisedellytyksistä säädetty ennen ns. aluekysymyksiä, mikä olisi tässäkin johdonmukaisempi järjestys. Ehdotettujen säännösten järjestystä tulisi siis vaihtaa.
7§
Keskivedenkorkeus tulisi vaihtaa ilmaisuksi vedenkorkeus. 8§
Ehdotetussa säännöksessä tulisi säätää mandollisuudesta jäädä kertakorvausta vastaan yhteisön ulkopuolelle. Tämä mandollisuus tulisi rajata sellaisiin hyö-

dynsaajiin, joiden hyötyosuutta on vaikea suhteuttaa muihin hyödynsaajiin (kuten nykyisen vesilain 7 luvun 12 §:ssä mainitut).
9-11 §
Olisi johdonmukaisempaa luvussa omaksutun systematiikan mukaan säätää ensin alentamishanketta koskevasta ja sen jälkeen nostohankkeen yhteisöstä.
Päätöksenteosta nostohankkeen yhteisössä tulisi säätää joko ehdotetussa 11 §:ssä tai erillisessä pykälässä.
7 luku
Nykyisen vesilain vesistön järjestelyä koskevassa 7 luvussa on 1 §:ssä säädetty järjestelyn ja säännöstelyn välisestä suhteesta. Sitä vastaavaa säännöstä on perustelujen mukaan pidetty tarpeettomana. Selvyyden vuoksi olisi säädettävä ainakin siitä, kummanko luvun tarkoittama yhteisö soveltuu 6 ja 7 luvun piirteitä käsittävään hankkeeseen.
8 luku
Ympäristölupavirastolla ei ole lausuttavaa ehdotetun 8 luvun osalta.
9 luku
6§
1 momentin 2) kohdassa puhutaan rakenteista, jotka on määrätty tehtäviksi uittoa varten. Sanamuoto vastaa nykyisen vesilain 5 luvun 17 §:ää. Siirryttäessä uittosäännöistä ja niiden lisäyksistä luvituspohjalle ei uusissa asioissa voi puhua tehtäväksi määräämisestä.

1 momentissa puhutaan vesistöön uponneista tai uppoamistilassa olevista puista taikka uittotarvikkeista, kuten nykyisen vesilain 5 luvun 99 §:ssäkin. Perustelutekstissä kuitenkin ilmaistaan asia toisin puhumalla uittojätteistä. Olisi vielä harkittava, voisiko perustelutekstin muuttaa vastaamaan ehdotettua säännöstä.
8 ja 21 §
Luvan sijasta olisi asianmukaista puhua luvista tai muista perustamispäätöksistä, koska säännökset tullevat yleensä sovellettaviksi tilanteissa, joissa uittoa on harjoitettu ennen UVL:n voimaantuloa tehdyn viranomaispäätöksen nojal‑
la.
10 luku
2§
Olisi selvennettävä, voiko yleistä paikallisväylää hakea myös yksityinen taho. Nykyinenkään vesilaki ei anna tähän selvää vastausta, mutta käytännössä sellainenkin tilanne on tullut esiin.
11 luku 3§
Säännökseen tulee lisätä, että hakemukseen on sisällytettävä hakijan esitys tarkkailun toteuttamisesta ja tarkkailusuunnitelma, jos se on tarkoitus vahvistaa lupapäätöksessä.
10§
Lehti-ilmoituksen ensisijaisuutta korostava säännös on vastaava kuin YSL:ssa. Olisi vielä harkittava, onko tämä tarpeen ottaen huomioon vesitalousasioissa yleensä laaja erityistiedoksianto, ja riittäisikö nykyiseen tapaan mandollisuus myös lehtikuulutukseen. Mikäli lehtikuulutus harkitaan lähes aina tarpeelliseksi, olisi otettava vesitalousasioiden käsittelystä perittäviä

a

maksuja, jotka eivät tosin kuulu nyt lausuttavana olevan lakiehdotuksen piiriin, säädettäessä huomioon, että ensin hakemuksesta ja sitten päätöksestä kuuluttaminen saattaa olla lupaviranomaiselle huomattava kustannus verrattuna käsittelymaksuun. Tulisi harkita, voitaisiinko kuulutusmaksut periä hakijalta käsittelymaksun lisäksi.
12ja13§
Olisi johdonmukaista vaihtaa säännösten järjestystä.
14§
Tarkastuksen ja katselmuksen merkityseroja on vielä syytä selventää ottaen huomioon, missä merkityksessä näitä termejä on käytetty hallintolaissa ja YSL:ssa.
16§
Selvitysmenettelyä koskevan säännöksen ehdoton määräaika tulisi poistaa. Si-tä saattaa olla mandotonta noudattaa esim. tarvittavien selvitysten vuoksi, jos ne on tehtävä jonain tiettynä vuodenaikana. Jos katselmustoimituksesta luovutaan, selvitysmenettelyyn olisi määrättävä laajavaikutuksisia hankkeita, joissa maastossa tapahtuva vahinkoarviointi voi vaatia useiden kuukausien työ-panoksen.
Mikäli tarkoitus on nopeuttaa asian käsittelyä, määräajalla ei kuitenkaan olisi merkitystä. Tarvittaessa määräajan alkukohtaa olisi keinotekoisesti siirrettävä tekemällä päätös vasta myöhemmin. Hallintoviranomaisten käsittelyajat ovat sitä paitsi jo muutenkin olleet useita vuosia ministeriöiden tulosohjauksen tärkeä osa, joten käsittelyajoista huolehditaan jo muissakin yhteyksissä.
Esittelijä tulisi korvata sanalla virkamies, jotta ympäristölupavirastolle jäisi harkintamandollisuus määrätä tehtävään myös sellainen henkilö, joka ei täytä esittelijän kelpoisuusehtoja, tai muutoin sijoittaa ko. henkilö viraston henkilöstöön sopivaksi katsomallaan tavalla. On huomattava, että suuren osan ympäristölupavirastoj en asioista esittelee nykyisin ympäristöneuvoksen virassa

oleva henkilö. Myös käsittelymaksussa tulee ottaa huomioon menettelyn vaatimat kustannukset.
19§
Säännöksen 1 ja 2 momentin järjestystä olisi vaihdettava.
20 § 1 mom.
Menettely on epäselvästi säännelty. Mikäli säännös on tarpeen, on menettelyä selvennettävä. Onko lupaehdot kirjoitettava siinäkin tapauksessa, että hake-mus hylätään?
23 § 2 mom.
Ainakin perusteluissa olisi mainittava, onko pyynnöstä annettava jäljennös päätöksestä maksuton vai voidaanko siitä periä jäljennösmaksu.
12 luku
13 §
Vesioikeudellisen yhteisön päätöksen moitetta käsitteleväksi viranomaiseksi on ehdotettu ympäristölupavirastoa. Ehdotuksen perustelut vaikuttavat kovin suppeilta. Olisi vielä harkittava, olisiko asianmukaisempaa säätää toimivaltaiseksi viranomaiseksi käräjäoikeus kuten yhteisaluelain mukaisissakin asioissa.
13 luku
Ympäristölupavirasto viittaa lausunnon alussa olevaan kommenttiin korvauksia koskevan luvun uudistamisen tarpeesta.

8§
Kuuluttaminen valmistumisilmoituksen johdosta vaikuttaa aivan liian raskaalta menettelyltä. Perusteluissa mainitut määräajan alkamiset on mandollista järjestää myös muulla tavalla. Viranomaisen kannalta menettely aiheuttaa tarpeetonta lisävaivaa mandollisesti saavutettaviin hyötyihin nähden. Kysymyksessä olisi jo vähintään kolmas kuulutus samasta asiasta (hakemuksesta ja päätöksestä on jo kuulutettu, mandollisesta valituksesta ehkä myös). Asian-osaisen kannalta tiedon saaminen tätä kautta lienee tarpeetonta, koska mitään osallistumisen mandollisuutta ei enää ole. Vesitaloushankkeet ovat tavallisesti sellaisia, että ympäristön asukas havaitsee muutoinkin hankkeen toteuttamisen ja valmistumisen.
15 luku 1§
Ympäristölupavirasto pitää hyvänä, että valitusmenettelystä säännöksen tarkoittamissa tilanteissa säädetään nimenomaisesti.
Mikäli oikaisumenettelystä säädetään, on ehdottomasti säädettävä myös siinä noudatettavasta menettelystä.
3§
Säännöksen alussa on kirjoitusvirhe: kyseessä on kuuleminen valituksesta, ei päätöksestä.
Kuulemisessa valituksen johdosta kuulutus tulisi säätää harkinnanvaraiseksi, jos tavoitteena on, kuten perusteluissa mainitaan, nopeuttaa asian käsittelyä. Pitäisi jättää mandollisuus olla kuuluttamatta silloin, kun se olisi ilmeisen tarpeetonta. 14 päivän kuulutusaika laskettaisiin perusteluj en mukaan valitusajan päättymisestä, mikä lienee virheellisesti jäänyt perusteluihin sen vuoksi, että loppuvuodesta 2003 lausuttavana olleessa YSL:n muutosesityksessä oli tällainen säännös, joka on korjattu kesäkuussa 2004 lausuttavana olleeseen YSL:n muutosesitykseen. Ehdotetussa UVL:n säännöksessä ei kuitenkaan ole tästä

i

mainintaa, kuten ei tulekaan olla, koska kuulutusta ei mitenkään ehditä heti panna nähtäville. Perustelujen sanamuoto tulisi korjata vastaamaan ehdotettua säännöstä, että ei aiheudu väärinkäsityksiä.
Mitä tulee tilaisuuden varaamiseen vastineen antamiseen, ympäristölupavirasto katsoo, että kun ehdotetun sanamuodon mukaan eräille tahoille on varattava tilaisuus vastineen antamiseen valituksen johdosta, ellei tämä ole ilmeisen tarpeetonta, herää kysymys, minkä vuoksi kuuluttaminen on kuitenkin tarpeen ellei sellaisia tahoj a ole olemassa. Pelkkä kuulutus viranomaisten ilmoitustauluilla tuskin tavoittaa ketään, mutta kuuluttamiseen kuluu valituksen käsittely-ajaksi laskettavaa aikaa.
Ympäristölupavirasto pitää kannatettavana, että lausunnon antaminen valitus-ten johdosta ei olisi pääsääntö. Useimmiten valituksissa esitetyt vaatimukset on esitetty jo asiaa käsiteltäessä ja niihin on päätöksessä vastattu, joten lausunnossa on vain harvoin esitettävä valitusten johdosta jotain sellaista, mitä ei päätöksessä jo olisi lausuttu.
16 luku
Ympäristölupavirastolla ei ole lausuttavaa ehdotetun 16 luvun johdosta.
17 luku
9§
Perusteluissa on s. 139 kirjoitusvirhe: VL 2 luvun sijasta pitäisi olla 12 luku. 11§
Tilusjärjestelytoimitus olisi tarkoitus pitää lainvoimaisen hankkeen tultua toteutettua. Maanmittaustoimiston tiedonsaantia turvaisi 14 luvun 8 §:n mukainen kuuluttaminen valmistumisilmoituksesta. Ympäristölupavirasto on edellä lausumillaan perusteilla pitänyt mainittua kuuluttamista tarpeettomana. Jos

ehdotuksessa luovutaan kuuluttamisesta, olisi tiedonsaanti tämän säännösehdotuksen tarpeisiin ilmeisesti turvattava jollain muulla tavalla. Tilanteet ovat kuitenkin siksi harvalukuisia, että maanmittaustoimiston tiedontarpeista voidaan huolehtia muutenkin.
18 luku 5§
Tutkimusluvan myöntämisessä toimivaltaiseksi viranomaiseksi on esitetty ympäristölupavirastoa. Tapaukset lienevät harvalukuisia. Ympäristölupaviraston käsitys on, että ne voitaisiin aivan hyvin käsitellä kunnissa, joissa on mahdollisuus myös tarvittaessa helposti tutustua paikan päällä tilanteeseen, mikä lieneekin tarpeellista, jos maanomistajan kanssa ei asiasta ole päästy sopimukseen.
19 luku 3§
Ehdotettu säännös on vaikeaselkoinen erityisesti 4 momentin osalta, jossa säädetään luvan tarkistamisesta. Epäselväksi jää, mitä tarkistamisella tässä yhteydessä tarkoitetaan.
Perusteluista ei käy ilmi, onko tarkoitettu säätää toisensisältöisiä siirtymä-säännöksiä kuin nykyisen VL:n 22 luvun mukaiset. Vastaavat siirtymäsäännökset olisivat ympäristölupaviraston käsityksen mukaan käyttökelpoisia myös UVL:ssa.
7§
Tarkkailuvelvoitetta koskevaan siirtymäsäännökseen tulee antaa myös kalatalousviranomaisena toimivalle työvoima- ja elinkeinokeskukselle kalataloudellisten tarkkailujen osalta mandollisuus panna asia vireille.

t

17 Lisäksi siirtymäsäännöksissä on syytä selventää, että UVL:n 3 luvun 14 §:n
kalataloudellisten toteuttamis- ja käyttö suunnitelmien hyväksymismenettelyt koskevat myös niitä kalatalousviranomaisen hyväksyttäväksi tulevia suunnitelmia, jotka on määrätty tehtäviksi aikaisemman lainsäädännön perusteella annetussa luvassa.
Itä-Suomen ympäristölupaviraston puolesta:

Esittelijä	Sinikka Pärnänen

pWrapPolygonVertices8;7;(0,0);(0,21592);(18841,21592);(18841,12516);(21597,12516);(21597,0);(0,0);fBehindDocument1to,
Johtaja	1 M. Kaikkonen