Oikeusministeriö PL 25
00023 VALTIONEUVOSTO
Viite: Dnro OM7/021/2004, OM191:00/06/06/2000
VESILAKITYÖRYHMÄN MIETINTÖ

Energiateollisuus

Pia Oesch

LAUSUNTO	1(4) 20.9.2006
Oikeusministeriö
2 0, 09. 2006
c( -+	,oa ( ,	o2oa-(
ok.eo
Oikeusministeriö (OM) on varannut Energiateollisuudelle mandollisuuden esittää näkemyksensä vesilakityöryhmän mietinnöstä (Työryhmämietintö 2006:13). Mietintö täydentää vesilakitoimikunnan aloittamaa vesilain kokonaisuudistusta. Anoimme lausunnollemme pidennettyä määräaikaa, jonka puitteissa esitämme lausuntonamme seuraavaa.
Kokonaisuudistus hyvin tarpeellinen
Nykyinen vesilaki (264/1961) on jo osin vanhentunut eikä vastaa nykyajan vaatimuksiin. Vesilakityöryhmän ja -toimikunnan mietinnöissä vesilakia onkin virtaviivaistettu poistamalla lukuisia turhaksi jääneitä pykäliä, lain soveltamisen byrokratiaa on kevennetty ja valvontamenettelyjä täsmennetty. Pidämme tärkeänä, että tällaiset uudistukset saataisiin voimassa olevaan lainsäädäntöön viipymättä.
Valtioneuvoston poikkeuslupa-asia
Työryhmä on tarkastellut valtioneuvoston poikkeuslupa-asiaa ensisijaisesti sitä koskevan menettelyn näkökulmasta. Työryhmä päätyy mietinnössään suosittelemaan mallia, jossa asia siirrettäisiin valtioneuvoston ratkaistavaksi suoraan ympäristölupavirastosta sen jälkeen, kun Tuvan myöntämisen edellytykset on muutoin todettu olevan käsillä.
Pidämme työryhmän ehdotusta perusteltuna ja katsomme, että yhteiskunnallisten hyötyjen ja haittojen punnitseminen on suoritettava valtioneuvostossa.
Oikeussystemaattisesta näkökulmasta ajatellen kokonaisuuden kannalta parempi lopputulos saavutettaisiin, jos vesilaissa luovuttaisiin kokonaan ehdottoman luvanmyöntämisesteen sisältävästä erityissäännöksestä. Tällöin ei lupaharkinnassa tarvitsisi yhdistää oikeusharkintaa ja poliittista päätöksentekoa, vaan päätös perustuisi vesilain mukaiseen intressivertailuun. Intressivertailu estää yleisvahingolliset yleisen edun loukkaukset ohjaten samalla kestävän kehityksen ideologian mukaisesti sovittamaan yhteen taloudelliset, sosiaaliset ja ympäristölliset tekijät.
Ennen vuoden 1994 lakiuudistusta yleinen tarve ohitti lupaharkinnassa intressivertailun. Uudistuksella yleisen tarpeen käsitteestä luvanmyöntämisperusteena luovuttiin, koska katsottiin, että etuvertailulle rakentuvaan vesioikeudelliseen järjestelmään ei sovellu rakenne, jossa intressivertailu voidaan syrjäyttää erityissäännöksellä. Menetelmällisesti kyse on nyt samasta asiasta.

EnergiateCållisuus
Pia Oesch	LAUSUNTO	2(4)
20.9.2006
Vesilain korvaussäännöstön ajanmukaistaminen
Työryhmä on selkeyttänyt korvausten määräämistä koskevaa sääntelyä, vaikkakin työ on jäänyt mielestämme osittain kesken.
Hakemusasioissa noudatettavan virallisperiaatteen mukaan lupaviranomaisen on myöntäessään vesitaloushankkeelle luvan määrättävä, onko tiedossa olevasta eli ennakoitavasta vahingosta, haitasta ja muusta edunmenetyksestä suoritettava ja mihin määrään korvausta. Mikäli vahingon aiheutumisesta tai sen määrästä on epäselvyyttä, viranomainen voi edellyttää hakijalta lisäselvitystä.
Eräs ehdotuksessa vielä avoimeksi jäänyt kysymys on virallisperiaatteen noudattaminen edellyttämättömien vahinkojen korvaamista koskevissa tilanteissa. Näissä niin sanotuissa korvaushakemuksissa hakemuksen panee pääsääntöisesti vireille asianosainen, joka kokee, että hanke aiheuttaa hänelle sellaista vahinkoa, haittaa tai muuta edunmenetystä, jota lupaa myönnettäessä ei ole edellytetty aiheutuvan. Hakemuksen vireille panijan ja toiminnanharjoittajan välinen näyttötaakka on näissä asioissa oikeuskäytännössä vaihdellut, minkä vuoksi hakijalta ja toiminnanharjoittajalta vaadittavien selvitysvelvollisuuksien laajuus ei ole ennakolta selvillä. Koemme tilanteen ongelmallisena ja ehdotamme lainsäädäntöä tältäkin osin täsmennettäväksi.
Voimassa olevien lupien tarkistaminen
Ehdotuksen mukaan vesitaloushankkeelle myönnetty lupa voidaan määrätä raukeamaan, jos hankkeesta vastaavaa tahoa ei voida enää osoittaa tai jos hanke olisi menettänyt merkityksensä.
Voimassa olevien vesitalouslupien tarkistamista koskevaa sääntelyä on jo aikaisempien uudistusten yhteydessä laajennettu ja lupiin liittyvää pysyväisyyssuojaa on heikennetty. Luvan määrääminen raukeamaan viranomaisen tai muun ulkopuolisen tahon aloitteesta merkitsisi poikkeuksellisen jyrkkää puuttumista luvan haltijan oikeudellisesti suojattuihin etuihin ja siihen on ryhdyttävä vain erityisen perustelluista syistä.
Niin sanottujen isännättömien hankkeiden osalta työryhmä onkin esittänyt hyväksyttävät perusteet sille, että lupa voidaan määrätä raukeamaan.
Mietinnössä ei kuitenkaan esitetä riittäviä perusteita sille, että vastoin luvan haltijan tahtoa lupa voitaisiin määrätä raukeamaan sillä perusteella, että hanke on ulkopuolisen näkökulmasta menettänyt merkityksensä. Vesilain nykyiset hallintopakkosäännökset antavat viranomaisille riittävät keinot puuttua tehokkaasti mietinnössä esille otettuihin tilanteisiin, joissa toiminnanharjoittaja esimerkiksi laiminlyö rakenteiden kunnossapidon. Lainsäätäjällä ei mielestämme ole mitään aihetta antaa kilpaileville vesistön käyttötarpeille edes teoreettista mandollisuutta väärinkäyttää nyt esitetyn kaltaista säännöstöä, jolla aikaisempi käyttömuoto voitaisiin poistaa uuden "arvokkaamman" vesistön käyttömuodon tieltä.
Ehdotuksen 3 luvun 23 §:n 1 momentin 2) kohtaa on perusteltu pääasiassa rakenteiden joutumisella sellaiseen kuntoon, että hankkeen alkuperäinen tarkoitus ei toteudu. Tässä kysymys on tyypillisestä hallintopakkoasiasta, jota ei tulisi käyttää luvan raukeamisen perusteena. Mikäli rakenteiden kunnostaminen on luvanhaltijalle kohtuutonta, hän voisi kyseisen momentin 3) kohdan perusteella

EneIrgiateoilisuus
Pia Oesch	LAUSUNTO	3(4)
20.9.2006
hakea itse luvan raukeamista. Perusteluihin kirjattu mandollisuus, että hakemuksen voisi luvan haltijan suostumuksella tehdä myös muu asianosainen, tulisi kirjata lakitekstiin
selkeämmin.
Edellä sanotun perusteella 3 luvun 23 §:n 1 momentin 2) kohta tulisi poistaa.
Kalatalousvelvolte ja -maksu
Pidämme työryhmän esitystä hyvänä siltä osin, kuin siinä on esitetty muutoksia kalatalousvelvoitteen ja -maksun keskinäisiin suhteisiin sekä selkeytetty näiden käyttötarkoituksia. Katsomme kuitenkin edelleen, että laissa tulisi olla mandollisuus ohjata kalatalousmaksu kalastusoikeuden haltijan käytettäväksi silloin, kun kalastusoikeuden haltija sitä vaatii ja muut edellytykset siihen ovat olemassa. Tältä osin tähdennämme seuraavia näkökohtia:
Kalastuslaki painottaa kalastusoikeuden haltijan vastuuta kalastuksen järjestämisessä ja kalaston hoidossa. Hyvin usein kalastusoikeuden haltijalta puuttuu resursseja toiminnan järjestämiseksi tehokkaasti. Kalatalousmaksu antaisi eräissä tapauksissa huomattavan lisäresurssin kalastusoikeuden haltijan käyttöön. Kysymys on siis ennen muuta kalavesiin liittyvien vastuiden oikeasta kohdentumisesta. Kalavesien käyttö ja hoito voivat toimia tasapainoisena ja tarkoituksenmukaisena kokonaisuutena vain silloin, kun toiminnasta vastuussa oleva taho - siis kalastusoikeuden haltija - vastaa sekä käytöstä että hoidosta ja kun hänellä on siihen riittävät edellytykset.

Työryhmä on katsonut, että muiden tahojen kuin kalastusoikeuden haltijan edut saattaisivat syrjäytyä, jos maksu ohjattaisiin kalastusoikeuden haltijoille. Tähdennämme edelleen, että kalatalousmaksun käytön tulisi tapahtua kalatalousviranomaisen hyväksymän suunnitelman mukaisesti. Hyväksyessään suunnitelman ja valvoessaan sen toteuttamista viranomaisella olisi hyvät edellytykset pitää huolta myös yleisestä kalatalousedusta.
Menettely saattaisi joissakin yksittäistapauksissa olla työryhmän mietinnön mukaan perusteltua, mutta yleisemmin sovellettaessa todennäköisesti aiheutuisi ongelmia osakaskuntien puutteellisten valmiuksien ja järjestäytymättömyyden vuoksi. Arvioimme, että työryhmän käsitys lienee yleisesti ottaen oikea, vaikka työryhmä ei tietääksemme olekaan selvittänyt osakaskuntien valmiutta näiltä itseltään. Edellä kuvattujen vastuukysymysten selkeyttämiseksi olisi kuitenkin erittäin tärkeää, että lainsäädäntö ohjaisi kehitystä oikeaan suuntaan eikä ainakaan estäisi sitä. Sen vuoksi laissa tulisi avata mandollisuus kalatalousmaksun ohjaamiseen kalastusoikeuden haltijan käyttöön, vaikka se aluksi saattaisikin tulla
sovellettavaksi vain yksittäistapauksissa.
Olemme lausunnossamme vesilakitoimikunnan mietinnöstä esittäneet tarpeelliset tekstimuutokset ja niiden yksityiskohtaiset perustelut.
Sopimukseen perustuva pysyvä käyttöoikeus
Oikeuskäytännön perusteella on nykyisin epävarmaa, miten hakija voi ennen lupahakemuksen vireille saattamista perustaa hankkeeseen tarvittaviin alueisiin 2 luvun 12 §:ssä tarkoitettuja "pysyviä käyttöoikeuksia". Tämän vuoksi katsomme, että pysyvä käyttöoikeus ja tapa, miten se voidaan perustaa sopimuksella, tulisi

Energioteollisuus
Pia Oesch	LAUSUNTO	4(4)
20.9.2006
määritellä esimerkiksi lain 1 luvun 3 §:ssä. Muun muassa kiinteistönmuodostamislakiin ja yksityistielakiin sisältyy jo nykyisin viranomaismenettelyssä vahvistettava sopimusperusteinen pysyvä käyttöoikeus.
Viittaukset vesilakitoimikunnan mietinnöstä annettuun lausuntoon
Olemme vesilain valmistelun aikaisemmissa vaiheissa kiinnittäneet huomiota siihen, että vesilain käytettävyyden kannalta olisi eduksi, jos pykälänumerointi olisi alusta loppuun juokseva ja luvuista riippumaton. Muussa lainsäädännössä tällainen käytäntö on nähdäksemme vallitseva.
Lakia ympäristövaikutusten arvioinnissa säädettäessä pidettiin tärkeänä, että vaikutusten arviointi ei tarpeettomasti viivästyttäisi hankkeiden lupamenettelyjä. Tästä syystä YVA-laki mandollistaa arviointi- ja lupamenettelyn etenemisen osin samanaikaisesti. Vesilakiehdotuksen perusteluissa onkin aivan oikein todettu, että "koska ympäristövaikutusten arvioinnista annetun lain 11 §:n mukaan kuulemiset voivat tapahtua myös samanaikaisesti, asiakirjojen on oltava lupaviranomaisen käytössä viimeistään ennen hanketta koskevan lupapäätöksen tekemistä. Vesilakiasioissa on tähän saakka noudatettu YVA-lain vastaista käytäntöä. Selkeyden vuoksi lakia olisi muutettava niin, että 3 §:n 2 momentin ensimmäisen virkkeen loppuu lisätään:
.. on hakemusasiakirjoihin liitettävä mainitun lain mukainen arviointiselostus ennen päätöksentekoa."
Yhteyshenkilömme asiassa on asiantuntija Pia Oesch. Hänen yhteystietonsa ovat: Energiateollisuus ry, PL 100, Fredrikinkatu 51-53, 00101 Helsinki. Puhelin (09) 5305 2204 tai 050 589 0328; e-mail: pia.oesch0energia.fi
Kunnioittavasti Energiateollisuus ry
Juha Naukkarinen Toimitusjohtaja