HUOMAUTUS	YSO/140A/2009	
			
Ympäristönsuojeluosasto	17.2.2009	HAM-2009-J-90	
			
Oikeusministeriö		
	
Oikeusministeriön 28.1.2009 julkistama luonnos ehdotukseksi vesilainsäädännön uudistamiseksi	

HUOMAUTUS VESILAINSÄÄDÄNNÖN UUDISTAMISEHDOTUKSEN LUONNOKSESTA	

Oikeusministeriö on 28.1.2009 julkistanut ehdotuksen vesilainsäädännön uudistamiseksi. Luonnos hallituksen esitykseksi sisältää ehdotuksen uudeksi vesilaiksi ja muuhun lainsäädäntöön tehtäviksi muutoksiksi. Asiaa koskeva hallituksen esitys on tarkoitus antaa eduskunnalle kevään 2009 aikana. Oikeusministeriö on varannut eri tahoille tilaisuuden esittää ehdotusta koskevia huomautuksia.

Hämeen ympäristökeskus esittää vesilainsäädännön uudistamisehdotuksen luonnoksesta huomautuksinaan seuraavaa:

YLEISTÄ

Vesilain uudistamisen kanssa on samaan aikaan lausunnolla hallituksen esitys Eduskunnalle aluehallinnon uudistamista koskevaksi lainsäädännöksi. Useiden säädöksien lisäksi esitys koskee aluehallinnon viranomaisten tehtäviä koskevaa noin 250 lakia. Muutettavien lakien joukossa ei ollut vesilakia ja näin ollen uudessa vesilaissa tuleekin huomioida aluehallinnon uudistamisen aiheuttamat muutokset mm. virastojen nimissä. Lisäksi on syytä huomata, että jatkossa mm. kalatalous- ja vesistötarkkailut käsitellään samassa virastossa, tosin eri vastuualueissa. Ongelmien välttämiseksi ja yhtenäisen käytännön luomiseksi vesilaista tuleekin ilmetä selvästi koskeeko jokin tehtävä vain jotain tiettyä vastuualuetta vaiko virastoa yleensä. 

Laissa olisi noudatettava johdonmukaista tekstirakennetta. Esimerkiksi 1 luvun 3 §:n määritelmissä vesialueella tarkoitetaan muutoin kuin tilapäisesti veden peittämää 5 §:n mukaisesti rajautuvaa aluetta. Sen sijaan 2 luvun 4 §:n ensimmäisessä momentissa muotoilu on erilainen: Jokaisella on oikeus muutoin kuin pysyvästi ottaa… Mikä sisällöllinen ero on näillä ilmauksilla ja olisiko molemmissa säädöksissä mahdollista käyttää samaa muotoa "tilapäisesti"? Tällä muotoilulla 2 luvun 4 §:n ensimmäisen momentin sisältö ei muuttuisi ja se vastaisi nykyisen vesilain 1 luvun 27 §:n toisen momentin muotoilua.

ESITYKSEN TALOUDELLISET VAIKUTUKSET

Yleisperusteluissa todetaan, että katselmustoimituksesta ja lopputarkastuksesta luopuminen vapauttaa resursseja käytettäväksi muihin vesilain mukaisiin viranomaistehtäviin, mutta toisaalta katselmustoimituksesta luopuminen saattaa kuitenkin lisätä erityisen selvityksen hankkimismenettelyyn ohjattavien asioiden määrää. Ympäristökeskus haluaa korostaa, että jo nykyisellään katselmusosaaminen on ollut koko maassa vain muutaman ihmisen varassa ja heistäkin merkittävä osa on määräaikaisissa virkasuhteissa. Näin ollen katselmuksista luopuminen ja selvityksen hankkimismenettelyyn siirtyminen ei todellisuudessa vapauta resursseja lainkaan vaan todennäköisesti lisää vakituisen henkilöstön tarvetta.

Uudistus lisäisi lupaa edellyttävien vesitaloushankkeiden kokonaismäärää ja sitä kautta lupaviranomaisten ja valvontaviranomaisten tehtäviä merkittävästi. Esimerkiksi Hämeen ympäristökeskuksen alueella yksinomaan ruoppausten lupakynnys (300 m³) kaksinkertaistaisi vuosittaiset lupamäärät. Myös pienten ilmoitusvelvollisten hankkeiden keskittäminen aluekeskukselle ja ilmoitettavien hankkeiden laajentaminen käsittämään mm. ojitukset moninkertaistaisi käsiteltävien ilmoitusten lukumäärän. Tietojen merkitseminen ympäristönsuojelun tietojärjestelmään nykyistä laajemmin on sinällään hyvä ehdotus, mutta lisää  myös osaltaan valvontaviranomaisen tehtäviä. Edellä kerrotut muutokset lisäävät arviolta 1,5 - 2 htv:tä Hämeen ympäristökeskuksen vesilain valvontatehtäviä. 

Taloudellisia vaikutuksia arvioitaessa ei ole lainkaan huomioitu lisääntyvistä ojitustoimituksista aiheutuvaa työmäärää. Ehdotuksessa on todettu, ettei kunnostusojituksia voida tehdä vanhan luvan turvin jos kunnossapito on laiminlyöty pitkään. Tämä tulee lisäämään nykyisin melko vähiin jääneen ojitustoimituksen tarvetta.

YKSITYISKOHTAISET HUOMAUTUKSET

1 luku 
Yleiset säännökset

2 §:n kolmannessa momentissa mainittuihin lakeihin on lisättävä metsälaki (1093/1996), jonka 10 §:ssä säädetään, että "Metsiä tulee hoitaa ja käyttää siten, että yleiset edellytykset metsien biologiselle monimuotoisuudelle ominaisten elinympäristöjen säilymiselle turvataan. Metsien monimuotoisuuden kannalta erityisen tärkeitä elinympäristöjä ovat: 1) lähteiden, purojen ja pysyvän vedenjuoksu-uoman muodostavien norojen sekä pienten lampien välittömät lähiympäristöt;" Koska nämä em. elinympäristöt liittyvät suoraan nyt esitettävän uuden vesilain säädöksiin (mm. 2 luku 10 §) ja metsälain säännökset vaikuttavat tältä osin vesioikeudelliseen päätöksentekoon, tulee metsälaki mainita muiden lakien ohella uuden vesilain 1 luvun 2 §:ssä. Metsälakiin viitataan myös luonnoksen yksityiskohtaisissa perusteluissa.

2 luku
Yleiset oikeudet velvollisuudet ja rajoitukset

10 §:ssä käsiteltävien vesiluontotyyppien suojelu määritellään niiden luonnontilaisuuden kautta. Viitaten lakiin vesienhoidon järjestämisestä (1299/2004) ja valtioneuvoston asetukseen vesienhoidon järjestämisestä (1040/2006), tulisi harkita, olisiko mahdollista yhdenmukaistaa eri laeissa käytettävää terminologiaa ja tämän vuoksi vielä tarkentaa uudistamisehdotuksen luonnoksen yksityiskohtaisissa perusteluissa, että uuden vesilain 2 luvun 10 §:ssä ja 3 luvun 2 §:n 8 kohdassa mainitulla luonnontilaisuudella tarkoitetaan hyvää tai erinomaista ekologista tilaa. Em. valtioneuvoston asetuksen 9 ja 12 §:ssä on määritelty, mitä ekologisella tilalla ja eri tilaluokilla tarkoitetaan. Sisällöllisesti uuden vesilain termi luonnontilainen ja em. säädösten termi hyvä ja erinomainen ekologinen tila eivät poikkea toisistaan.

14 §:ssä määrätään, että lupakynnyksen alapuolelle jäävistä hankkeista tulee ilmoittaa alueelliselle ympäristökeskukselle. Yksityiskohtaisissa perusteluissa todetaan kuitenkin, että alueellisen ympäristökeskuksen ja kunnan ympäristönsuojeluviranomaisen välinen työnjako valvonta-asioissa vaihtelee ympäristökeskuksittain ja alueellisen ympäristökeskuksen tulisi siten sopia toimialueensa piirissä olevien kuntien kanssa, toimitetaanko ilmoitukset tiedoksi kuntiin vai ottaisiko kunta laajemman valvontavastuun asiassa. Ympäristökeskus katsoo, että tällaista asiaa ei voi jättää sopimuksen varaan, varsinkin kun 14 luvun 9 §:ssä todetaan, että tällaisten pienten hankkeiden keskeyttäminen on kunnan tehtävänä. Kyseinen kohta vaatii selkeyttämistä myöskin sen vuoksi, että koko maassa tulee olla samanlainen käytäntö ilmoitusten käsittelyssä.

3 luku
Luvanvaraiset vesitaloushankkeet

3 §:n ensimmäisen momentin 8)-kohdassa todetaan, että vesialueen ruoppaamiselle tarvitaan aina lupa, kun ruoppausmassan määrä ylittää 300 m³. Luparajan asettaminen näin pienille hankkeille lisää lupamääriä huomattavasti. Esimerkiksi Hämeen ympäristökeskuksen alueen vuosittaiset lupamäärät kaksinkertaistuisivat. Ympäristökeskus katsoo, että luparaja tulisi nostaa ainakin 1000 m³. Normaali tapauksessa tällaiset pienet (300-1000 m³) ruoppaushankkeet saavat poikkeuksetta luvan ja toteutetaan kuten nykyisinkin. Näin ollen vaikutukset esimerkiksi 2 luvun 6 §:n perusteluissa mainittuihin haittojen vähentämisiin jäisivät merkityksettömiksi. 

5 luku
Ojitus

6 §:ssa määrätään, että vähäisestä ojituksesta on kirjallisesti ilmoitettava alueelliselle ympäristökeskukselle. Ilmoituksen perusteella olisi mahdollista arvioida vähäisestäkin ojituksesta aiheutuvia vesistövaikutuksia. Tämä on ristiriidassa sen kanssa, että isostakaan kunnossapitotyöstä ei tarvitse ilmoittaa, koska ojituksella ei 1 §:n mukaan tarkoiteta kunnossapitoa eikä 8 §:ssäkään määrätä ilmoittamaan kunnossapidosta. Erityisen ongelmalliseksi valvonnan kannalta muodostuu 8 §:n toisessa momentissa todettu kielto kunnossapitotöiden toteuttamiseen silloin kun ojan kokonaisuutena tarkasteltuna voidaan katsoa palautuneen luonnontilaiseksi. 8 §:ään tulisikin lisätä määräys kunnossapitotöiden aloittamisen ilmoittamisesta samalla tavoin kuin ojituksesta.

6 luku
Keskivedenkorkeuden pysyvä muuttaminen

9 §:n kolmannessa momentissa määrätään, että keskivedenkorkeuden nostamista varten perustettavan yhteisön säännöt sekä kirjallinen ilmoitus toimitsijoista on ennen hankkeen aloittamista annettava niiden kuntien ympäristönsuojeluviranomaisille, joiden toimialueilla keskivedenkorkeuden nostaminen toteutetaan. Tämä menettely ei ole yhdenmukainen 5 luvun 24 §:ssä todetun ojitusyhteisön ilmoittamisen kanssa eikä myöskään 7 luvun vesistön säännöstely tai 9 luvun uittoyhteisön toimitsijoista ilmoittamisen kanssa. Valvonnan ja ympäristönsuojelun tietojärjestelmän ylläpidon vuoksi ilmoitus yhteisöistä täytyy aina tulla ainakin alueelliselle ympäristökeskukselle, mutta myös kunnan ympäristönsuojeluviranomaisen on hyvä tietää yhteisöjen toimitsijat.

11 luku
Hakemusmenettely

16 §:ssa määrätään erityisen selvityksen hankkimisesta. Selvitystyössä tehtävä lausunto on kolmannen momentin mukaan toimitettava ympäristölupavirastolle kolmen kuukauden kuluessa. Tällainen määräajan noudattaminen vaatii erittäin hyvää yhteistyötä selvityksen tekijän ja ympäristölupaviraston välillä, selvitystyön rajaamista melko suppeaksi kokonaisuudeksi sekä laajoissa hankkeissa useiden erillisten selvitysten tekemistä. Hakijan on lisäksi toimitettava kaikki selvityksessä tarvittava aineisto valmiiksi ennen selvitystyön aloittamista. Esimerkiksi laajojen maastotöiden suorittaminen selvitystyön aikana ei ole näin tiukan aikataulun vuoksi mahdollista. Menettely edellyttää ympäristökeskuksen mielestä päätoimista selvitysten tekijää, joka toisen momentin mukaan työskentelee siis ympäristölupavirastossa. Tällaista "katselmuspoolin" kaltaista ajatusta on Hämeen ympäristökeskus tuonut esiin jo usean vuoden ajan ja siten kannattaa ajatusta.

12 luku
Vesioikeudellinen yhteisö

6 §:ssä määrätään mm. yhteisön rekisteröinnistä ja 16 §:ssä yhteisön purkautumisesta. Myös muualla laissa määrätään yhteisön perustamisesta. Pääsääntöisesti yhteisöjen perustamisesta vastaa ympäristölupavirasto, mutta myös ojitustoimituksessa muodostetaan vesioikeudellinen yhteisö. Ympäristönsuojelun tietojärjestelmään merkitseminen sekä alueelliselle ympäristökeskukselle ja kunnan ympäristönsuojeluviranomaiselle ilmoittaminen on eripuolilla lakia todettu hieman eritavalla. Menettely tulee yhdenmukaistaa koko laissa samanlaiseksi. Yhteisön toimitsijoissa tapahtuvat muutokset tulee määrätä ilmoitettavaksi viranomaisille. Tietojärjestelmän ylläpitotehtävien työnjako viranomaisten kesken tulee myös määrätä laissa selvästi.

14 luku
Valvonta ja hallintopakko

9 §:ssä kunnan ympäristön suojeluviranomaiselle on annettu mahdollisuus keskeyttää 2 luvun 14 §:ssä tarkoitettu ilmeisen lainvastainen toimenpide. Tällaista mahdollisuutta ei siis olisi alueellisella ympäristökeskuksella. Käytäntö on huono ottaen huomioon, että 2 luvun 14 §:n mukaiset ilmoitukset tehdään kuitenkin alueelliseen ympäristökeskukseen. Näin ollen on vaarana, että kansalaista "pallotellaan" viranomaiselta toiselle. Toiminnan keskeyttämismahdollisuus tuleekin antaa yhtäläisesti molemmille valvontaviranomaisille. Lisäksi tulee huomata, että ellei kunnassa ole delegoitu toiminnan keskeyttämistä viranhaltijalle, vaatii keskeyttäminen aina lautakunnan kokoon kutsumisen.

18 luku
Erinäisiä säännöksiä

1 §:ssä todetaan, että YSL:n 27 §:ssä tarkoitettuun tietojärjestelmään merkitään kohdassa luetellut tiedot. Viittaus YSL:iin on erikoinen. YSL:n mukainen tietojärjestelmä on tällä hetkellä VAHTI. Vesilain mukaisten hankkeiden tietoa on tällä hetkellä todella paljon ympäristöhallinnon Hertta järjestelmässä olevassa Vesistötyöt-tietojärjestelmässä (VESTY). Esimerkiksi Hämeen ympäristökeskuksen alueelta VESTY-järjestelmään oli vuoden 2008 loppuun mennessä viety noin 3400 hanketta ja noin 4000 yksittäistä rakennetta. VESTY tietojärjestelmä ja Hertta sisältävät valvonnan kannalta jo nyt paljon tärkeää tietoa. Näin ollen ei tule luoda uutta rekisteriä jo olemassa olevan rinnalle.

Johtaja		Harri Kallio

Diplomi-insinööri	Tommi Muilu