LAURI TARASTI
1.5.2011

Lausunto selvityksestä
”Verkkovaikuttamista 2010-luvulla”

		Oikeusministeriölle

Kiitän minulle varatusta tilaisuudesta lausua selvityksestä ”Verkkovaikuttamista 2010-luvulla”. Olen muihin lausunnonantajiin verrattuna etulyöntiasemassa, koska olen käyttänyt juuri tätä selvitystä laatiessani kirjamme Heikki Halila – Lauri Tarasti 4. painokseen etäosallistumista koskevan osan (etenkin yhdistyslain 17 ja 30 §). Kirjassamme on tietääkseni ensimmäinen laajempi oikeudellinen arvio tietoverkkojen käyttämisestä yhdistystoiminnassa. 
Selvitys on mielenkiintoinen ja monin tavoin hyödyllinen, joskaan ei kattava. Minulle maallikkona siitä on ollut paljon hyötyä. Verkkovaikuttamiseen yhdistystoiminnassa liittyy riitatilanteissa monia juridisia ongelmia, joita ei toistaiseksi ole tyydyttävästi ratkaistu eikä ole ehkä lähiaikoina vielä ratkaistavissakaan.
Selvityksessä on erinomaisesti kuvattu verkkovaikuttamisen mahdollisuuksia esimerkein. Verkkovaikuttamisesta on tulossa poliittinen tehokeino, jonka seuraukset voivat olla arvaamattomia kuten liikehdintä arabimaailmassa on vastikään osoittanut. Vaalikampanjoinnissa verkkovaikuttaminen on jo saanut Suomessakin merkittävän sijan. Näitä suuria yhteiskunnallisia kysymyksiä on kuitenkin pohdittava erikseen eikä minun ole syytä tässä lausunnossani niihin enempää viitata. Keskityn käytännöllisiin havaintoihini alla mainituissa kohdissa.
1.	Palveluyrityksistä
Selvityksessä on laajalti kuvattu mahdollisia vaikeuksia hyväksyttäessä yhdistyksissä päätöksenteko tietoverkon kautta. Mutta vaikeuksien ratkaisuun ei ole kiinnitetty kovin suurta huomiota. Mielestäni tässä tulevat ratkaisevassa asemassa olemaan tietokonealan palveluyritykset, yritykset, jotka keskittyvät yhdistystoiminnan ongelmien ratkaisuun ja tarjoavat valmiit mallit niitä haluaville yhdistyksille. En usko, että esimerkiksi online –äänestäminen voi suuremmassa yhdistyksessä juuri koskaan onnistua omin voimin. 
Osakeyhtiölaissa tehtiin jo vuonna 2001 mahdolliseksi etäosallistua yhtiökokoukseen tietoverkon kautta. Euroclear Finland Oy, jossa itse olen käynyt, tarjoaa tällaisen palvelun osakeyhtiöille. Siltä kesti kuitenkin vuosikausia kehittää järjestelmä isojen yhtiöiden kenties tuhansien osakkeenomistajien yhtiökokousten offline –äänestyksien järjestämiseksi (ensimmäiset vuonna 2010) ja lähivuosina se pyrkii kehittämään täysin elektroniset yhtiökokousprosessit sisältäen myös online –äänestämisen. Sen kokemuksia tulisi hyödyntää myös yhdistysten etäosallistumisessa. Käsitykseni on, että ellei palveluyrityksiä tälle alalle synny, ei etäosallistuminen tietoverkossa tule yleistymään mahdollisesti valtuustojen kokouksia lukuun ottamatta.
2.	Vapaaehtoisuudesta
Selvityksessä on aivan oikein korostettu vapaaehtoisuutta tietoverkon käytön omaksumisessa. Yhdistyslain 17 §:n mukaan etäosallistumisesta yhdistyksen ja/tai valtuuston kokoukseen on määrättävä yhdistyksen säännöissä (ja äänestys- ja vaalijärjestyksessä), jotka yhdistyksen on itsensä hyväksyttävä.
Suuri osa etäosallistumisen oikeudellisista ja teknisistä ongelmista onkin ratkaistavissa niissä yhdistyksissä, joissa vallitsee yksimielisyys tietoverkon käytöstä eikä mahdollisiin puutteisiin haluta puuttua ja niistä riidellä. Selvityksessä on viitattu Piraattipuolueeseen (s. 15-16) esimerkkinä ongelmattomasta verkon käytöstä.    
Oikeusjärjestyksen, tässä tapauksessa nimenomaan yhdistyslain, tehtävänä on kuitenkin huolehtia oikeudellisesti pätevän menettelyn määrittämisestä ja erimielisyyksien ratkaisemisesta. Päätöksentekoa tietoverkon kautta ei voi jättää vain vapaaehtoisten menettelyjen ja yksimielisyyden varaan vaan sääntelyä tarvitaan. Sitä vaatii yhdistyksen jäsenten (ja vähemmistön) oikeusturva, velkojien etujen turvaaminen sekä yhdistyksen sopimuskumppanien asema.  
Tarvittavia säännöksiä ja määräyksiä etäosallistumisesta on kirjassamme Yhdistysoikeus osoitettu luettelonomaisesti s. 435-441. 
Tärkeä on selvityksessä (s. 36) toteamus, että yhdistyksen säännöissä voidaan määrätä siitä, että vain ennakkoon tehdyt ehdotukset voidaan ottaa kokouksessa päätettäviksi. Se helpottaa monia etäosallistumisen vaikeuksia.
3.	Muutoksenhausta
Selvityksessä on esitetty harkittavaksi (s. 37 ja suositus 4 s. 42), että lainsäädännössä nimenomaisesti vahvistetaan osakeyhtiölain tapaan pätemättömyyden tai mitättömyyden aiheuttaviksi virheiksi vain ne, jotka ovat tosiasiassa voineet vaikuttaa päätöksen sisältöön. Kannatan tätä ehdotusta. Uusi teknologia lisää mahdollisuuksia kokousvirheisiin eikä ole mitään oikeuspoliittista syytä sallia ”kikkailu” kokousvirheillä, joilla ei ole vaikutusta kokouksen päätöksiin. Matalampaa kynnystä yhdistyksen päätöksen moitteenvaraisuudesta ja mitättömyydestä kuin osakeyhtiön päätöksen on vaikea perustella.
4.	Rahankeräyksestä
Selvityksessä on suositeltu kevennettyä rahankeräysmahdollisuutta verkossa tapahtuvaan kansalaistoimintaan (s. 24 ja suositus 5 s. 42). Tähän liittyy sekä puoltavia että vastustavia näkökohtia eikä asiaa tule arvioida vain verkkovaikuttamisen kannalta. 
Viittaan tässä kuitenkin syksyllä 2010 toteutettuun rahankeräyslain 5 §:n muutokseen, joka ei ehtinyt otettavaksi huomioon selvityksessä. Sen mukaan yksinomaan ehdokkaan tukemiseksi toimivan yhdistyksen (so. ehdokkaan tukiryhmänä toimiva rekisteröity tai rekisteröimätön yhdistys) ja puolueyhdistyksen (ei puolueen keskusorganisaatio) ei tarvitse enää hakea lupaa vaalikampanja-aikana so. kuusi kuukautta ennen ja kaksi viikkoa jälkeen vaalien järjestämäänsä rahankeräykseen vaalikampanjan kustannusten kattamiseksi. Vaikka lupaa ei tarvitakaan, rahankeräyksestä on toimitettava Poliisihallitukselle tilitys kuuden kuukauden kuluessa vaalikampanja-ajan päättymisestä ja, jos edellä tarkoitetulla yhdistyksellä on tilintarkastaja, liitettävä siihen tilintarkastajan lausunto.
5.	Verkkovaikuttamisen kielteisistä puolista 
Selvityksessä on avoimesti tuotu esiin verkkovaikuttamisen kielteisiä puolia niin kuin oikein on. Kiinnittäisin tässä omalta osaltani huomiota kahteen minua askarruttaneeseen ongelmaan. 
Ensimmäinen on yksityisyyden suojan hämärtyminen (s. 22). Verkossa esitetyt mielipiteet ja kommentit jäävät yleensä pysyviksi. On siten mahdollista vuosikymmenien jälkeenkin katsoa, mitä mieltä joku on ollut tai mitä hän on tehnyt. Säännökset rikosrekisterin ja muiden rekisteritietojen vanhentumisajoista käyvät mitättömiksi, kun muualta tiedot ovat poimittavissa. Ihminen ei pääse enää eroon virheistään aikaa myöten. Myös tietosuojalainsäädäntö menettää merkitystään. Tällaisia ongelmia en ole vielä havainnut enemmälti pohdituiksi, mutta aihetta saattaisi olla. 
Toinen on verkon käytön laajentumisen asioinnissa tuottaman merkittävän hyödyn, jota selvityksessä on monessa kohdin esitelty, käänteinen puoli. Se on helppouden mukanaan tuoma asioitten määrän lisääntyminen. Kantelut oikeuskanslerille ja oikeusasiamiehelle ovat lisääntyneet, työpaikkahakemukset ovat osin moninkertaistuneet, samat kansalaismielipiteet on voitu lähettää moninkertaiselle määrälle vastaanottajia. Huvittavana detaljina mainitsen Lahden julistebiennalen, johon saapuneitten arvosteltavien julisteiden määrä nousi 2 500 julisteesta 7 000 julisteeseen, kun ne voitiin lähettää sähköisesti. Seurauksena on työmäärän lisääntyminen ja samalla työtehokkuuden lasku sekä todennäköisesti siirtyminen maksulliseen toimintaan.   
6.	Sähköisestä allekirjoituksesta
Kuten selvityksessä on todettu (s. 23, 25-27), sähköisen allekirjoituksen ja tunnistamisen vaikeus on suurimpia verkon käytön esteitä yhdistyksen päätöksenteossa ja muutoinkin verkkovaikuttamisessa. Nykyiset ratkaisut julkinen kansalaisvarmenne ja pankkitunnukset eivät riittäne kokonaan ratkaisemaan allekirjoittamisen ongelmia. On odotettava uutta tekniikkaa. Voitaisiin ehkä kuvitella, että jonain päivänä olisi mahdollista piirtää erikoiskynällä tietoteknisesti allekirjoitus suoraan tietokoneruudun välityksellä lähetettävään sanomaan. 
7.	Kevytrekisteröinnistä ja verkkoyhdistyksestä
Selvityksen suosituksista 3 käsittelee mahdollisen ”kevytrekisteröinnin” käyttöönottoa ja 13 kokonaan verkossa toimivaa yhdistystä. Käsitykseni on, että yhdistyslain suppealla muutoksella ei voitaisi ratkaista kokonaan tietoverkossa toimivan yhdistyksen ongelmia. 
Osakeyhtiölain tavoin yhdistyslaissa on vuonna 2010 toteutetun uudistuksen jälkeen säädetty, että kokoukseen voidaan säännöissä mainituilla edellytyksillä osallistua myös tietoliikenneyhteyden tai muun teknisen apuvälineen avulla kokouksen aikana tai ennen kokousta, mutta että tällöin osallistumisoikeus ja ääntenlaskennan oikeellisuus on voitava selvittää tavallisessa yhdistyksen kokouksessa noudatettaviin menettelyihin verrattavalla tavalla. 
Tämä etäosallistuminen on kuitenkin vain lisämahdollisuus eikä se estä osallistumasta varsinaiseen kokoukseen. Tästä huolimatta yhdistyslakiin tarvittiin muutoksia 17, 19, 22, 24, 27, 28, 29, 30, 31 ja 32 §:ään. Kokonaan tietoverkossa toimivasta yhdistyksestä olisivat monet lisäsäännökset välttämättömiä. 
Puheenjohtajan vastuuta olisi korostettava ja harkittava varapuheenjohtajan sekä hallituksen asemaa. Miten verkkoyhdistyksen perustaminen tapahtuisi? Mitä uutta sääntöihin olisi otettava? Tarvittaisiinko valtiollisista yhdistyksistä uutta sääntelyä? Olisiko jäsenluettelosta ja tietojen saannista siitä tarpeen uusia säännöksiä? Miten päätöksenteko verkossa tapahtuisi liittomuotoisissa yhdistyksissä, joissa on jäseniä monessa portaassa? Tulisiko muuttaa toimivaltajakoa jäsenten, valtuuston, hallituksen ja puheenjohtajan kesken? Miten kokouskutsu olisi säänneltävä? En jatka luetteloa, vaan totean, että perinteisen yhdistyksen sääntely eroaa niin paljon verkkoyhdistyksen sääntelystä, että yhdistyslainsäädäntöä olisi tarkasteltava kokonaisuudessaan uudelleen, jos kokonaan verkossa toimiva yhdistys sallittaisiin. 
8.	Lopuksi 
Olen ansiokkaaseen selvitykseen ”Verkkovaikuttamista 2010-luvulla” huolellisesti perehtyneenä sitä mieltä, että kun kokemuksia yhdistyslain vuoden 2010 uudistuksesta on riittävästi saatu, on aika harkita, miten verkkovaikuttaminen yhdistysmuotoisena tulee toteuttaa. Siinä on oltava ennakkoluuloton eikä pitäydyttävä nykyisen yhdistyslain säännöksiin.