INVALIDILIITTO RY			LAUSUNTO 1 (8)

Oikeusministeriö 
lainvalmisteluosasto
PL 25 
00023  VALTIONEUVOSTO
oikeusministerio@om.fi

VIITE	Komission ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi rautatieliikenteen matkustajien oikeuksista ja velvollisuuksista (EY) N:o 1371/2007

ASIA	 Lausuntopyyntö 13.03.2009 OM 27/41/2007

Invalidiliitto kiittää lausuntopyynnöstä ja pitää erittäin tervetulleena sääntelyn yhtenäistämistä asetuksen tasoisesti liikenteen yhtenäismarkkinoilla ja sitä, että asetuksessa säännellään liikuntarajoitteisten henkilöiden oikeudesta vaatia pääsyä junaliikenteeseen sekä saada tarvittaessa apua. Junaliikenne on erityisen merkittävä liikennemuoto liikuntarajoitteisten ja apuvälineitä käyttävien henkilöiden kannalta, koska välimatkat Suomessa ovat pitkiä ja rataverkko on lähes koko maan kattava.  

Tällä hetkellä ei ole olemassa riittäviä oikeudellisia suojamekanismeja liikuntarajoitteisten matkustajien oikeuksien suojelemiseksi junaliikenteessä. Yhtenä syynä voi mainita junakaluston ja asemalaitureiden tosiasiallisen esteellisyyden sekä mahdollisuuden saada apua. Erityisen haavoittuvassa asemassa ovat vammaiset ja eri tavoin toimintarajoitteiset henkilöt, joiden kohdalla syrjivät käytännöt ovat hyvin yleisiä yleisesti tarjolla olevissa palveluissa, niiden saatavuudessa ja käytettävyydessä. Näin ollen on tärkeää säännellä eri liikennemuotojen osalta matkustajien oikeudet samansisältöisesti ja saattaa vammaiset sekä liikuntarajoitteiset henkilöt yhdenvertaiseen asemaan muihin matkustajiin nähden.

Invalidiliiton tarkoituksena on edistää yhteiskunnan muuttumista sellaiseksi, että toimiva arki mahdollistaa vammaisille, erityisesti fyysisesti vammaisille ihmisille itsenäisen ja hyvän elämän. Samalla liitto vaikuttaa vammaisten ihmisten ihmisoikeuksien toteutumiseksi. Yhdenvertaisilla mahdollisuuksilla liikkua yhteisöalueella on mitä suuremmissa määrin kyse näistä sekä yhdenvertaisten sosiaalisten ja perusoikeuksien toteutumisesta. 

On toivottavaa, että asetusehdotus edesauttaa perustamissopimuksen tavoitteiden saavuttamista mahdollistamalla paremman kuluttajasuojan, ehkäisemällä vammaisten ihmisten syrjintää ja sosiaalista syrjäytymistä. Tämä edellyttää kuitenkin, että asetuksen soveltamisalaa sekä yksittäisiä artikloja täsmennetään tarkkarajaisemmiksi niiden koskemien velvoitteiden osalta. Esitetyssä muodossa asetus antaa liikaa tulkintavaihtoehtoja, jolloin sille asetetut tavoitteet liikuntarajoitteisten mahdollisuudesta tehdä todellisia valintoja sekä vaihtaa liikennemuodosta toiseen eivät toteudu. 

Yksityiskohtaisina perusteluina esitämme lisäksi vielä seuraavaa;

I luku
Yleiset säännökset

2 artikla
Soveltamisala

Artiklaehdotus on asetuksen tavoitteiden saavuttamiseksi täsmennettävä sekä kirjattava velvoittavuutensa osalta tarkkarajaisemmaksi tilanteissa, joissa kansallinen lainsäädäntö sekä julkisia palveluhankintoja koskevat sopimukset eivät vastaa tässä esityksessä säädetyn asetuksen tasoa. Kansallisten koko matkaketjua koskevien esteettömyyssäännösten puutteellisuus vaikuttaa suoraan julkisten hankintojen laatu- ja hintakriteereihin. Tästä johtuen julkisten palveluhankintojen sopimusten sopimusehdot niin kaluston kuin palveluiden osalta määräytyvät pääsääntöisesti kustannustaloudellisin perustein, jolloin liikunta- ja toimintarajoitteisten asiakkaiden tarpeet jäävät huomiotta. Tällaiset palvelukokonaisuudet estävät tosiasiassa liikunta- ja toimintarajoitteisten ihmisten mahdollisuuden käyttää olemassa olevia matkareittejä. 

Vammaisten ja liikuntarajoitteisten matkustajien auttamisvelvollisuus asemilla ja junissa 22-24 artiklojen mukaisesti lukuunottamatta niissä olevia tulkinnanvaraisia poikkeussäännöksiä on tarkoitettu turvaamaan heidän täysimääräisen oikeutensa toteutumista koko kuljetuspalvelun osalta rautateillä yhdenvertaisesti muiden ihmisten kanssa. Tätä näkökulmaa tukee perustuslain 6 §:n syrjinnän kielto muun muassa vammaisuuden perusteella. Jonkin ryhmän positiivinen erityiskohtelu on sen sijaan sallittua, kunhan peruste on osoitettavissa. Tällaisena perusteena voi mainita vammaisten kohdalla esimerkiksi välttämättömien erityispalvelujen muodossa tapahtuvaa kohtelua tosiasiallisen yhdenvertaisuuden saavuttamiseksi.  Jos taajamajunaliikenne suljettaisiin pois asetuksen soveltamisalasta, niin se muodostaisi myös turvallisuusriskin vammaisen ja liikuntarajoitteisen ihmisen näkökulmasta. Tällä hetkellä taajamajunakalusto ei ole kaikilta osin esteetöntä eikä kaikkia asemalaitureita ole rakennettu esteettömiksi. Soveltamisalarajaus taajamajunaliikenteen osalta merkitsisi samalla poikkeamista kansainvälisiä rautatiekuljetuksia koskevan yleissopimuksen eli COTIF:n Liitteen III liikennepalvelujen laatua koskevista vähimmäisvaatimuksista vammaisten ja liikuntarajoitteisten henkilöiden avustamista koskevin osin. Siten rajoitetaan perustuslaissa 9 §:n nojalla vammaiselle henkilölle kuuluvaa perusoikeutta – liikkumisvapautta.

Invalidiliiton mielestä asetuksessa on varmistettava, että asetuksen säännökset tulevat kansallisesti sovellettavaksi tosiasiassa myös kaupunki-, esikaupunki- ja alueellisessa liikenteessä, koska taajamajunaliikenteen rajaamisessa asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle ei ole olemassa hyväksyttäviä perusteita ja se johtaa edellä mainituilla perusteilla vammaisten ja liikuntarajoitteisten henkilöiden syrjintään. Näin vaatii myös YK:n yleissopimus vammaisten henkilöiden oikeuksista erityisesti 9 artikla – Esteettömyys, joka säätelee velvoitteita niin itse kuljetuksen, liikkumisen kuin fyysisten tilojen ja palvelukokonaisuuksien sekä tiedottamisen osalta ja 20 artikla – Henkilökohtainen liikkuminen.

18 artikla
Avunanto

Artiklaehdotuksen 2 kohta koskien junien myöhästymistä velvoittaa a) alakohdassa säädettyjen aterioiden ja virvokkeiden lisäksi b) alakohdassa tarjoamaan, silloin kun se on fyysisesti mahdollista, veloituksetta hotelli- tai muu majoitus sekä rautatieaseman ja majoituspaikan välisen kuljetuksen. Liikuntarajoitteisten henkilöiden kuljettaminen edellyttää pääsääntöisesti esteetöntä kuljetuskalustoa sekä saavutettavia majoitusvaihtoehtoja. Erityisesti yleisesti saatavilla oleva kuljetuskalusto on useimmiten liikuntarajoitteisille henkilöille fyysisesti esteellinen. Näin ollen artiklaehdotuksen maininta; ”fyysisesti mahdollista” tulee poistaa ja muuttaa muotoon, joka velvoittaa kyseessä olevissa tilanteissa järjestämään aina kun se on mahdollista saavutettavat ja esteettömät rautatieaseman ja majoituspaikan välisen kuljetuksen sekä saavutettavan hotelli- tai muun majoituksen.

Artiklaehdotuksen 5 kohta edellyttäisi rautatieyrityksen kiinnittämään 18 artiklan avunsaannin turvaamisessa erityistä huomiota vammaisten ja liikuntarajoitteisten henkilöiden sekä mahdollisten saattajien tarpeisiin. Säännös tulee muuttaa velvoittavampaan muotoon, siten että rautatieyrityksen vastuulla on, että tarjottava apu vastaa liikuntarajoitteisen henkilön avun tarvetta.

19 artikla
Oikeus kuljetukseen

Artiklaehdotus pitää sisällään merkittävän lievennyksen velvoitteeseen noudattaa asetuksen määräyksiä. Näin on erityisesti liikunta- ja toimintarajoitteisten ihmisten osalta, joiden liikkuminen niin rautatieasemilla, junissa kuin niihin nousussa edellyttää esteettömiä rakennettuja ratkaisuja ja mahdollisuutta saada apua. 
Oikeus kieltäytyä kuljettamisesta ”milloin tämä on ehdottoman välttämätöntä 1 kohdassa tarkoitettujen oikeutta kuljetukseen koskevien sääntöjen noudattamiseksi” voi aiheuttaa kohtuuttomia sekä asetuksen tavoitteiden vastaisia tilanteita yhdessä 22 artikla 1 kohdan ja 23 artikla 1 kohdan sekä 24 artikla a) ja c) alakohtien kanssa. Asetusehdotuksen 19 artiklan soveltaminen yhdessä edellä mainittuihin artikloihin saattaa hyvinkin tietyissä tilanteissa aiheuttaa sen, että riittämättömät avustuspalvelut kuin kulloinkin erikseen sovittavat kuljetusta koskevat säännöt yhdessä estävät matkankulun. 

Palvelun esteettömyyttä ja syrjimättömyyttä koskevia sääntöjä laadittaessa tulee varmistaa riittävä vammaisasioiden asiantuntemus ja vammaisjärjestöjen riittävän laaja edustus. Näin ollen varmistetaan asetuksen tarkoituksen toteutuminen.

Voimassaoleva lainsäädäntö niin kansainvälisesti kuin kansallisesti on täysin puutteellinen liikunta- ja toimintarajoitteisten ihmisten oikeuksien tosiasiallisessa turvaamisessa tilanteissa, joissa tarkastellaan nyt esitettävänä olevaa asiaa esteettömyyskysymysten osalta. On hyvin yleistä, että liikuntavammaisten pääsy julkisiin tiloihin tai palveluihin on estetty viittaamalla muun muassa erilaisiin turvallisuusmääräyksiin, joita ei ole tarkemmin määritelty. Näin ollen on vaarana, että sisällöllisesti määrittelemättömien turvallisuusmääräysten yksittäistapauksellinen tulkinta johtaa järjestelmälliseen kuljettamisesta kieltäytymiseen. Lisäksi jatkotyöskentelyssä tulee kiinnittää huomiota ja tehostaa esteettömän ja saavutettavan junakaluston kuin rautatieasemien laitureiden sääntelyä.

Edelleen määritellyistä oikeudesta kuljetukseen koskevista poikkeussäännöistä on tiedotettava selvästi etukäteen ja aina viimeistään sopimussuhdetta asiakkaan kanssa solmittaessa. Tiedot poikkeuksista tulee ilmoittaa esteettömällä tavalla niin, että eri tavoin vammaisilla henkilöillä on mahdollisuus saada tieto käyttöönsä.   

Jos sovelletaan 19 artiklan 2 kohdan poikkeussääntöä ja vammaiselta henkilöltä evätään varaus tai pääsy junaan, tulee vaihtoehtoisista mahdollisuuksista tiedottaa matkustajalle välittömästi. Tiedottamisen tulee antaa sellaisessa muodossa, että matkustaja sen ymmärtää. 

Vammaiselle tai liikuntarajoitteiselle henkilölle sekä artiklan 2 kohdan mukaiselle henkilölle junaan pääsyn epäämisestä on suositeltavaa säätää yhteneväinen oikeusturva siten kuin se on kirjattu ehdotuksessa linja-autoliikenteen asetuksen kanssa (KOM 2008/817). Ehdotettu asetus linja-autoliikenteessä käsittää ehdotuksen sen 11 artikla 2 kohdan mukaisesti oikeuden korvaukseen ja kohtuullisiin vaihtoehtoisiin liikennepalveluihin määräpaikkaan vastaavissa aikarajoissa. Näin ollen 19 artiklaan tulisi lisätä määräys korvauksesta tai asiakkaan niin edellyttäessä vaihtoehtoisesti mahdollisuus uuteen matkareittiin. Maksettavan korvaustason tulee vastata junaan pääsyn estymisestä aiheutuneita tosiasiallisia kuluja. Tämä tulee nimenomaisesti kirjata myös itse artiklaan. Korvauksen saaminen tulee tehdä asiakkaalle mahdollisimman yksinkertaiseksi, jonka lisäksi korvausmenettelystä on tiedotettava asiakkaalle korvausvelvoitteen syntyessä automaattisesti ja siten, että asiakas ymmärtää riittävissä määrin oikeutensa hakea korvausta.  

Artiklan 2 kohdan mukaan rautatieyrityksellä, lipunmyyjällä tai matkanjärjestäjällä olisi oikeus edellyttää vammaisen tai liikuntarajoitteisen henkilön seurassa matkustavaa toista henkilöä, jos se on ehdottoman välttämätöntä 1 kohdassa tarkoitettujen oikeutta kuljetukseen koskevien sääntöjen noudattamiseksi. Invalidiliiton mielestä nämä ehdotonta välttämättömyyttä oikeuttavat tilanteet tulee määritellä täsmällisesti ja tarkkarajaisesti. Määrittely voisi tapahtua esimerkiksi liitteessä. Mikäli rautatieyritys, lipunmyyjä tai matkanjärjestäjä käyttää artiklan 2 kohdan mahdollisuutta vaatia omaa avustajaa, tulee tästä ilmoittaa hyvissä ajoin vammaiselle matkustajalle ja aina sopimussuhdetta asiakkaan kanssa solmittaessa. Tällöin myös siitä aiheutuvat kustannukset tulee korvata asiakkaalle automaattisesti. Tiedot poikkeuksista tulee ilmoittaa esteettömällä tavalla niin, että eri tavoin vammaisilla henkilöillä on mahdollisuus saada tieto käyttöönsä ilman aiheetonta viivytystä.  

21 artikla
Palvelujen saatavuus

Artiklaehdotus on sanamuodoltaan liian väljä 2 kohdassa, koska siinä jätetään tarkemmin määrittelemättä, mitkä ovat käytettävissä olevat kohtuulliset keinot silloin kun junassa tai asemalla ei ole avustamista varten henkilökuntaa paikalla. 

22 artikla
Avunanto rautatieasemilla

Esitetyn artiklan 1 kohdan sisältämä poikkeama yleisestä velvollisuudesta tarjota apua rautatieasemilla 19 artiklan tarkoitetussa tilanteissa on liian tulkinnanvarainen ja epätarkkarajainen. Invalidiliitto katsoo, että aseman haltijalla tulee olla vahva velvollisuus vastata siitä, että liikuntarajoitteinen matkustaja voi nousta lähtevään junaan tai poistua saapuvasta junasta matkalla, jota varten on olemassa lippu. Tilanteet, joiden johdosta avun antamisesta voitaisiin kieltäytyä poikkeuksellisesti tulisi määritellä täsmällisemmin itse asetustekstissä.  Oikeusturvanäkökulmat sekä asetuksen yleiset tavoitteet huomioon ottaen ei voida pitää hyväksyttävänä artiklaehdotuksen pelkkää viittausta hyvinkin yleisluontoiseen 19 artiklan perusteella tehtäviin sääntöihin oikeudesta poiketa velvollisuudesta ottaa liikuntarajoitteista henkilöä matkustajaksi. 

Invalidiliiton mukaan artiklaehdotuksen jäsenvaltioille antama mahdollisuus säätää poikkeus avunannosta rautatieasemilla vedoten julkisia palveluhankintoja koskevaan sopimukseen on epäselvä ja tulkinnanvarainen. Vaihtoehtoisten palveluiden ja järjestelyiden järjestämistapa voi johtaa helposti siihen, että vastuunkantajaa matkaketjun katkeamisen osalta ei löydy. 

23 artikla
Avunanto junissa

Artiklan ensimmäinen rajoitus vammaisen tai liikuntarajoitteisen henkilön avunantoon junissa on viittaus 19 artiklan 1 kohdan mukaisiin kuljetusta koskeviin sääntöihin. Toisena tosiasiallisena rajauksena avunannossa junissa voi ymmärtää itse avunannon määritelmän ja ilmaisun ”kaikkia kohtuullisia pyrkimyksiä”.  YK:n vammaisia koskevan yleissopimuksen mukaan – Esteettömyys 9 artikla, ”jotta vammaiset henkilöt voisivat elää itsenäisesti ja osallistua täysimääräisesti kaikilla elämänalueilla, sopimuspuolet toteuttavat asianmukaiset toimet varmistaakseen vammaisille henkilöille muiden kanssa yhdenvertaisen pääsyn muun muassa kuljetukseen.” Tällöin varmistetaan, että myös yksityiset tahot, jotka tarjoavat kaikille suunnattuja palveluja, ottavat huomioon kaikki esteettömyyden osatekijät vammaisten henkilöiden kannalta. Siten termi kohtuullinen tulisi poistaa asetustekstistä.      

24 artikla
Avunannon edellytykset

Artiklaehdotuksen a) kohdan mukaan avuntarpeesta tulisi ilmoittaa vähintään 48 tuntia ennen kuin apua tarvitaan. Invalidiliiton mielestä apua olisi saatava mahdollisuuksien mukaan myös lyhyemmällä varoitusajalla. Näin ollen artiklaehdotuksen c) kohdassa lausuttu; ”… pyrittävä kaikin tavoin huolehtimaan avun antamisesta…”, tulisi tässä c kohdan tilanteessa määritellä ilmaisu tarkemmin, kuten käyttää ilmaisua ”on huolehdittava” Tämä voisi tapahtua esimerkiksi liiteosiossa.

25 artikla
Liikkumisvälineiden tai muiden erityisvälineiden korvaaminen

Artiklaehdotus sisältää velvoitteen korvata vammaisen tai liikuntarajoitteisen henkilön käyttämän liikkumisvälineen tai muun erityisvälineen täydellisen tai osittaisen katoamisen tai vaurioitumisen ilman minkäänlaista taloudellista ylärajaa. Artiklaehdotuksen mukaan korvataan vammaisen tai liikuntarajoitteisen henkilön käyttämä apuväline. Lähtökohtana Suomessa on se, että lääkinnällisen kuntoutuksen apuvälineet korvataan pääsääntöisesti julkisin varoin joko julkisen terveydenhuollon tai vakuutusyhtiön toimesta. Siten niiden juridinen omistaja on julkinen taho ja apuvälineen käyttäjä niiden haltija. Maksettava korvaus kuuluu joka tapauksessa vammaiselle henkilölle itselleen hänen käytössään olleesta apuvälineestä riippumatta sen juridisesta muodollisesta omistajasta. Hyvänä seikkana voi pitää sitä, että artiklan nojalla se hänelle maksetaan. Korvattavaksi tulisi myös säätää apuvälineen katoamisesta tai vahingoittumisesta aiheutuneet todelliset, siten myös vahinkotapahtumasta aiheutuneet välilliset vahinkokulut. Liikkumisen apuvälineenä erityisesti liikkumisrajoitteisilla henkilöillä on tavallisesti avustajakoira, jonka asemaa Suomen lainsäädännössä ei ole vielä vahvistettu toisin kuin näkövammaisten käytössä olevan opaskoiran, vaikka käytännössä ne rinnastetaan toisiinsa.

29 artikla 
Matkustajien oikeuksista tiedottaminen 

Matkustajille annettava tiedotus tulee olla saatavissa sellaisissa saavutettavissa muodoissa, jotka mahdollistavat eri tavoin toimintarajoitteisten saatavuuden esim. selkokielisinä- ja pistekirjoituksella.

30 artikla
Täytäntöönpano

Asetuksen täytäntöönpanoelimissä tulee olla mukana riittävä vammaisasioiden asiantuntemus ja vammaisjärjestöjen edustus. Täytäntöönpanoelimille tulee taata riittävät resurssit, jotta ne voivat käytännössä suorittaa tehtäviään.

32 artikla
Seuraamukset

Asetusehdotuksessa edellytetään jäsenvaltioita antamaan sääntöjä asetuksen rikkomisen seuraamuksista ja toteutettava tarvittavat toimenpiteet niiden soveltamisen varmistamiseksi. Seuraamusten on oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia. Asetusehdotuksen sananmuoto; ”sääntö” on terminologisesti muutettava muotoon; ”säädös”. Säädös velvoittaa jäsenvaltioita säätämään seuraamuksista laintasoisesti ja lain noudattamista pitää tiukasti valvoa.

Lopuksi

Etenkin vammaiset ja liikuntarajoitteiset henkilöt ovat heikossa asemassa, jos rautatieyritys, lipunmyyjä, aseman haltija tai matkanjärjestäjä ei täytä velvoitteitaan. Vammaisten oikeuksista koskeva Yhdistyneiden Kansakuntien yleissopimus edellyttää, että niillä, jotka katsovat sopimusvaltion rikkoneen YK:n yleissopimuksen määräyksiä, on mahdollisuus tehdä tästä valitus. Invalidiliitto toteaa, että puheena olevan asetuksen täytäntöönpanoa on valvottava tiukasti.

Vammaisten matkustajien avustamisesta tai esteettömyysratkaisujen tekemisestä aiheutuvat kustannukset eivät saa koitua vammaisten henkilöiden niskaan. Tämä tarkoittaa, ettei tarvittavia kalustovaatimuksia tai esteettömyysratkaisuja julkisissa hankinnoissa täytetä, tai että niistä koituu kyseiselle asiakasryhmälle ylimääräisiä kuluja. 

Invalidiliitto toivoo lausunnossa esiin tulleiden seikkojen huomioimista, jotta asetus saavuttaisi myös käytännön tasolla sille asetetut tosiasialliset tavoitteet. Samalla se vastaisi jatkotyöskentelyssä YK:n yleissopimusta vammaisten henkilöiden oikeuksista, Perusoikeuskirjan 21 artiklan vammaisuuden perusteella tapahtuvan syrjinnän kieltoa sekä EY:n perustamissopimuksen 13 artiklan yhteisön yleistä velvollisuutta torjua toimivaltansa aloilla syrjintää. Lopuksi Invalidiliitto toteaa, että jos itse asetustekstin implementoinnissa ei muutoksia voida kirjata, tulisi esitetyt näkökannat huomioida kansallisessa lainsäädännössä, kuten esteettömät joukkoliikennekalustolta vaadittavissa säännöksissä, kuluttajasuoja-, pakettimatkasäännöksissä jne.

INVALIDILIITTO ry

Helsingissä 9.4.2009

Raimo Lindberg		Juha Kotikangas				

Toimitusjohtaja		Talousjohtaja				

		
	
Asiantuntija:
                         
Henrik Gustafsson, vammaisasiamies/lakimies