26.5.2010 
					LUONNOS

					

Hallituksen esitys Eduskunnalle laiksi kotoutumisen edistämisestä

ESITYKSEN PÄÄASIALLINEN SISÄLTÖ

Esityksessä ehdotetaan säädettäväksi uusi laki kotoutumisen edistämisestä. Lailla tuettaisiin ja edistettäisiin kotoutumista sekä maahanmuuttajan osallisuutta yhteiskunnassa. 

Kotouttamista koskevaa sääntelyä selkiytettäisiin säätämällä kotouttamisesta ja turvapaikanhakijoiden vastaanotosta eri laeissa. Lain soveltamisalaa laajennettaisiin koskemaan kaikkia Suomessa asuvia maahanmuuttajia.

Laissa määriteltäisiin kuntien kotouttamispolitiikkojen tavoitteet ja säädettäisiin valtion kotouttamisohjelmasta. Viranomaisten tehtäväjaosta säädettäisiin nykyistä selkeämmin ja yksityiskohtaisemmin. Maahanmuuttajan kotoutumista edistävistä toimenpiteistä ehdotetaan säädettäväksi siten, että ne muodostaisivat johdonmukaisen kokonaisuuden. 

Lisäksi laissa säädettäisiin pakolaisten ja kansainvälistä suojelua saaneiden henkilöiden kuntaan osoittamisesta ja kunnalle valtion varoista maksettavista korvauksista.

Laki on tarkoitettu tulemaan voimaan 1 päivänä syyskuuta 2011. 

Sisällys

YLEISPERUSTELUT

1 Johdanto

Maahanmuuttajien kotouttamisesta ja turvapaikanhakijoiden vastaanotosta annettu laki (kotouttamislaki) tuli voimaan 1 päivänä toukokuuta 1999. Voimassa olevan lain taustalla on vuonna 1997 annettu valtioneuvoston periaatepäätös hallituksen maahanmuuttopoliittiseksi ohjelmaksi. Ohjelmassa määriteltiin ensimmäisen kerran tavoitteeksi kaikkien maahanmuuttajien joustava ja tehokas kotoutuminen suomalaiseen yhteiskuntaan ja työelämään. Ohjelman lähtökohtana oli, että koko yhteiskunnan ja maahanmuuttajien oman edun mukaista on se, että maahanmuuttajat voivat ylläpitää äidinkieltään ja vaalia alkuperäistä kulttuuriaan. 
Voimassa olevaa lakia säädettäessä maahanmuuton painopiste oli humanitaarisessa maahanmuutossa ja työperusteisen maahanmuuton merkitys oli pieni. Näin ollen laissa painotetaan selkeästi humanitaarisin perustein maahan muuttaneiden kotoutumisen edistämisestä. 

Ensimmäinen selonteko kotouttamislain toimeenpanosta annettiin eduskunnalle kesäkuussa 2002 (VNS 5/2002 vp). Eduskunnan selonteosta antamassa lausumassa edellytettiin, että hallintovaliokunnalle annetaan vuoden 2005 loppuun mennessä selvitys kotouttamiseen liittyvistä rahoitusta sekä valtion ja kuntien välistä kustannusten jakoa koskevista kysymyksistä. 

Maahanmuutto on 2000-luvulla sekä lisääntynyt että muuttanut muotoaan. Pakolaisten ja muista humanitaarisista syistä muuttavien määrä on suhteessa vähentynyt, kun taas perhesiteen perusteella tapahtuva ja työperusteinen maahanmuutto ovat kasvaneet. Pääministeri Matti Vanhasen I hallitus valmisteli hallituksen maahanmuuttopoliittisen ohjelman, jonka valtioneuvosto hyväksyi periaatepäätöksenä lokakuussa 2006. Maahanmuuttoa tarkastellaan ohjelmassa kokonaisvaltaisesti. Ohjelman keskeiset teemat ovat varautuminen näköpiirissä oleviin työvoiman saatavuusongelmiin myös työperusteista maahanmuuttoa kehittämällä sekä kotouttamisjärjestelmän ohjauksen tehostaminen ja väestöryhmien välisten etnisten suhteiden parantaminen. Ohjelman yksi linjaus on, että kaikki, myös työperusteisesti maahan muuttavat ja heidän perheenjäsenensä, tarvitsevat opastusta suomalaiseen yhteiskuntaan asettumisensa tueksi. Maahanmuuttopoliittisen ohjelman linjauksia ovat myös kotoutumisen kaksisuuntaisuus sekä se, että kotoutuminen otetaan huomioon läpivirtauksena eri valtakunnallisissa ohjelmissa ja strategioissa ja että eri sektorit sisällyttävät laatukriteereihin kotoutumisen edistämisen. Pääministeri Matti Vanhasen II hallituksen ohjelmassa sitouduttiin hallituksen maahanmuuttopoliittisen ohjelman toimenpidekirjausten toteuttamiseen ja lisäksi nostettiin esille maahanmuuttajien kotoutuminen suurissa kaupungeissa.
Eduskunta pyysi antamaan uuden selonteon kotouttamislain toimeenpanosta jo vuonna 2007. Selonteon antaminen jäi kuitenkin vuoteen 2008 samana vuonna voimaantulleen maahanmuuttohallinnon uudistamisen vuoksi. Sisäasiainministeriöön muodostettiin vuoden 2008 alusta maahanmuutosta ja kotoutuksesta vastaava kokonaisuus, johon kuuluvat sisäasiainministeriön maahanmuutto-osasto ja sen alaisuudessa Maahanmuuttovirasto. 
Valtioneuvosto antoi 2 päivänä lokakuuta 2008 eduskunnalle selonteon kotouttamislain toimeenpanosta. Selonteossa todetaan, että maahanmuutto on lisääntynyt ja monipuolistunut esimerkiksi työvoiman maahanmuuton myötä. Nykyinen kotouttamisen perustana oleva laki on tullut voimaan aikana, jolloin pakolaisuus ja muut humanitaariset syyt olivat merkittävimmät maahanmuuton perusteet. Uudessa toimintaympäristössä ja maahanmuuton edelleen lisääntyessä kotoutumisen lähtökohtia ja haasteita olisi tarkasteltava uudestaan ja maahanmuuttajien erilaiset ja yksilölliset tarpeet tulisi huomioida. 
Kotouttamisen tavoitteeksi tulisi asettaa maahanmuuttajien työttömyyden alentaminen, kouluttautumisedellytysten lisääminen, syrjäytymisen ehkäisy sekä kotoutumiskoulutuksen määrän ja saatavuuden lisääminen. Kotoutumisen seurantaa ja arviointia on myös tarpeen tehostaa nykyisestä olennaisesti.
Selonteossa todetaan myös, että lasten ja nuorten osalta kulttuurillisten ja kielellisten valmiuksien kehittäminen tulisi ottaa nykyistä enemmän huomioon esi- ja perusopetuksessa ja resursoinnissa. Maahanmuuttajanuorten puutteelliset kielelliset valmiudet saattavat estää heitä hakeutumasta myöhemmin jatkokoulutukseen tai töihin. Peruskoulun, ammatillisten opintojen ja lukion keskeyttäminen on tavallista maahanmuuttajanuorilla. Lisäksi erityisessä syrjäytymisvaarassa olevien ryhmien asema tulisi huomioida kotoutumisessa. Maahanmuuttajanaisilla kotoutumisen ongelmat johtuvat usein erilaisista kulttuureihin liittyvistä kotiolosuhteista ja perhemalleista. Maahanmuuttajanaisten työttömyysaste on selvästi korkeampi kuin maahanmuuttajamiesten. Keskeiseksi laaja-alaisemman kotouttamisen kehittämisen edellytykseksi selonteossa todetaan lisäksi kotouttamislain soveltamisalan laajennus. 
Eduskunta piti (EK 16/2009 vp, HaVM 8/2009 vp) selontekoa kattavana selvityksenä kotouttamislain toimeenpanosta, jossa on hyvin tunnistettu kotouttamiseen liittyvät ongelmat ja esitetty niiden korjaamiseen lukuisia kehittämisehdotuksia. Eduskunta totesi kuitenkin, että johdonmukainen kotoutumista tukeva politiikka vaatii lisää taloudellisia voimavaroja ja henkilöstöresursseja. Eduskunta piti tärkeänä sitä, että jokainen maahanmuuttaja riippumatta maahanmuuttoperusteesta saa mahdollisuuden opiskella suomea tai ruotsia ja että hän saa tietoa suomalaisesta yhteiskunnasta, lainsäädännöstä ja palvelujärjestelmästä.

Eduskunta edellytti hallituksen antavan hallintovaliokunnalle vuoden 2012 loppuun mennessä kirjallisen selvityksen niistä toimenpiteistä, joihin hallitus on ryhtynyt hallintovaliokunnan mietinnössä esitettyjen kannanottojen ja selonteosta ilmenevien kehittämisehdotusten osalta ottaen huomioon muun muassa kotouttamisen rahoituksen lisätarve sekä niistä tuloksista, joita on saavutettu kotouttamisessa.  
 
2 Nykytila

2.1 Lainsäädäntö ja käytäntö
 
Tilastotietoa maahanmuuttajista
Suomessa asui vakinaisesti vuoden 2009 lopussa 5 195 722 Suomen kansalaista, joista 93 536 on syntynyt ulkomailla. Ulkomaiden kansalaisia asui Suomessa 155 705 henkilöä eli 2,9 prosenttia väestöstä. Ulkomaiden kansalaisten määrä lisääntyi vuoden 2009 aikana 12 449 henkilöllä. Eurostatin vuoden 2007 tilastojen mukaan ulkomaiden kansalaisten osuus väestöstä oli Suomessa Euroopan unionin jäsenvaltioista seitsemänneksi alhaisin. Suurimmat ulkomaalaisten ryhmät olivat Venäjän (28 210), Viron (25 510), Ruotsin (8 506) ja Somalian (5 570) kansalaiset. Ulkomailla syntyneitä henkilöitä asui maassamme 233 183.
Muita kuin suomea, ruotsia tai saamea äidinkielenään puhuvia oli 207 037 eli 3,9 prosenttia väestöstä. Vieraskielisten määrä on kaksinkertaistunut yhdeksässä vuodessa. Suurimmat vieraskielisten ryhmät olivat venäjänkieliset (51 683), vironkieliset (25 096), englanninkieliset (12 063), somalinkieliset (11 681) ja arabiankieliset (9 682).

Maahanmuuttajaväestö keskittyy suurimmille kaupunkiseuduille, jotka tarjoavat parhaat mahdollisuudet uuden elämän rakentamiseen. Noin 80 prosenttia maahanmuuttajista asuu Tampere-Turku -linjan eteläpuolella, ja lähes puolet pääkaupunkiseudulla. Vuoden 2007 lopussa Helsingin väestöstä noin 6,4 prosenttia oli ulkomaan kansalaisia, pääkaupunkiseudun väestöstä noin 5 prosenttia, Turun väestöstä noin 5,5 prosenttia, Tampereen noin 4,9 prosenttia ja koko maan väestöstä noin 2,5 prosenttia oli ulkomaan kansalaisia. 

Pakolaisten kuntiin sijoittaminen on lisännyt maan muiden osien ulkomaalaisväestöä. Viime vuosina osa kuntiin sijoitetuista pakolaisista on kuitenkin muuttanut pääkaupunkiseudulle. Vuodenvaihteessa 2008-2009 Suomen jokaisessa kunnassa asui vähintään yksi ulkomaalainen.

Sisäasiainministeriön kokoamien vuoden 2009 tietojen mukaan kunnat vastaanottivat vuonna 2009 yhteensä 747 kiintiöpakolaista, 1 181 oleskeluluvan saanutta turvapaikanhakijaa ja 577 perheenyhdistämisenä maahan saapunutta henkilöä. 

Suomen kansalaisuus myönnettiin vuonna 2009 yhteensä 10 311 henkilölle (hakemuksesta 2 821 ja ilmoituksen perusteella 7 490 henkilölle). Eniten kansalaisuuden hakemuksesta saaneiden joukossa oli venäläisiä, somalialaisia ja irakilaisia. Ilmoituksella kansalaisuuden saaneista suurimmat ryhmät olivat ruotsalaiset, yhdysvaltalaiset ja kanadalaiset.

Tilastokeskuksen ennakkotietojen mukaan Suomeen muutti vuoden 2009 aikana ulkomailta 25 390 henkilöä ja Suomesta muutti pois 11 915 henkilöä. Vähennystä edelliseen vuoteen oli 12,8 %. Suomeen muutti ulkomaan kansalaisia yhteensä 17 560. Näistä Euroopan unionin jäsenvaltioiden kansalaisia oli noin 6 320. Saman vuoden aikana maasta muutti noin 3 974 ulkomaalaista. Näistä EU-jäsenvaltioiden kansalaisia oli 2 480. Ulkomaalaisten osalta vähennystä netto maahanmuuton osalta edelliseen vuoteen oli 11,8 %. 

Maahanmuuttovirasto teki vuonna 2009 yhteensä 18 260 oleskelulupapäätöstä (2008: 23 112). Oleskelulupa myönnettiin 15 208 henkilölle eli 83 prosentille päätöksen saaneista hakijoista, kun vuonna 2008 lupia myönnettiin 19 606 henkilölle. Myönteisten ja kielteisten päätösten suhteet vaihtelivat huomattavasti hakuperusteittain. Tilapäinen oleskelulupa B-statuksella myönnettiin noin 9000 hakijalle vuoden 2009 aikana. Näistä noin 4000 myönnettiin opiskelun perusteella ja 4000 työn perusteella.    

Kaikkien eri perusteilla vireille tulleiden oleskelulupahakemusten suurimmat hakijakansalaisuudet vuonna 2009 olivat Venäjän federaatio (4 260), Somalia (2 267), Kiina (1 473), Intia (1402) ja Turkki (831). 

Kaikkiaan oleskelulupahakemuksia tuli vireille vuonna 2009 yhteensä 20 790, kun vastaava hakemusten määrä vuoden 2008 vahvistettujen tilastojen mukaan oli 22 904. Vireille tulleiden oleskelulupahakemusten määrä laski 9 %.  Eniten, 42 %, vähenivät työntekijän oleskelulupahakemukset, kun taas muuta omaista koskevat perhesidehakemukset lisääntyivät 53 %. Kaikkien perhesiteen perusteella tehtyjen oleskelulupahakemusten määrä kasvoi 15 % (2009: 8 509, 2008: 7 424).  Perhesiteen perusteella haettavien lupien määrä oli 42 % kaikista hakemuksista ja työn perusteella haettujen oleskelulupien määrä oli noin 30 % kaikista hakemuksista. 

Suomesta haki vuoden 2009 aikana turvapaikkaa yhteensä 5988 henkilöä, joista ilman huoltajaa saapuneita alaikäisiä oli 557. Suurimmat kansallisuusryhmät ovat olleet somalialaiset, irakilaiset, afganistanilaiset, bulgarialaiset sekä Venäjän federaatiosta tulleet tsetseenit ja ingusialaiset. Vuonna 2007 saapui 1 505 turvapaikanhakijaa ja vuonna 2008 tulijoita oli 4 035.

Maahanmuuttajien koulutustaso

Vieraskielisen väestön koulutustaso oli vuonna 2007 keskimääräisesti selkeästi suomen- ja ruotsinkielistä väestöä alhaisempi. Kun 20-24-vuotiaista suomen- ja ruotsinkielisistä oli 78,6 % suorittanut ammatillisen tai lukiokoulutuksen, muunkielisillä suhdeluku oli vain 34,1 %. Ammatillisen tai korkea-asteen tutkinnon 25-34-vuotiaiden ikäryhmässä oli suomen- ja ruotsinkielisistä suorittanut 75,2 % ja muunkielisistä 35,7 %. Sen sijaan 35-64-vuotiaiden ikäryhmässä kieliryhmien erot olivat jonkin verran pienemmät siten, että ammatillisen tai korkea-asteen tutkinnon suorittaneita oli suomen- ja ruotsinkielisistä 73,1 % ja muunkielisistä 46 %. Tämä johtuu muun muassa siitä, että korkeakoulututkinnon suorittaneiden osuus oli tässä ikäryhmässä suomen- ja ruotsinkielisillä 14,6 % mutta muunkielisillä tätä korkeampi eli 17,8 %. Kaikissa mainituissa ikäryhmissä tutkijakoulutuksen suorittaneiden osuus oli muunkielisillä suurempi kuin suomen- ja ruotsinkielisillä. Koulutustasotietoja tarkasteltaessa on otettava huomioon, että tiedot vieraskielisen väestön koulutustasosta eivät ole täysin kattavia.

Yleistä lainsäädännöstä

Nykyinen kotouttamislaki tuli voimaan vuonna 1999. Kotouttamislain tavoitteena on edistää maahanmuuttajien kotoutumista, tasa-arvoa ja valinnanvapautta toimenpiteillä, jotka tukevat yhteiskunnassa tarvittavien keskeisten tietojen ja taitojen saavuttamista sekä turvata turvapaikanhakijoiden ja joukkopaon vuoksi tilapäistä suojelua saavien toimentulo ja huolenpito järjestämällä vastaanotto. Lisäksi lain tavoitteena on auttaa ihmiskaupan uhreja. Kotouttamislaissa on näin ollen säännökset paitsi maahanmuuttajien kotouttamisesta, myös turvapaikanhakijoiden vastaanoton järjestämisestä.

Kotouttamislaki on puitelaki, joka ohjaa kotouttamista ja jossa määritellään erityisesti alue- ja paikallisviranomaisten työnjakoa kotouttamisessa. Kotouttamislaki antaa välineitä kotouttamisen organisointiin, mutta siinä ei säädetä palvelujen sisällöstä tai tuottamisesta. Palvelujen ja toimenpiteiden järjestäminen perustuu muuhun lainsäädäntöön, keskeisimmin opetustoimen, sosiaali- ja terveystoimen sekä työllistymistä edistäviin säädöksiin.

Maahanmuuttajien kotouttamisen lähtökohtana on se, että Suomessa asuvat maahanmuuttajat ovat asumiseen perustuvan sosiaaliturvan piirissä ja palvelut ja tukitoimet järjestetään osana peruspalveluita. Peruspalvelujen lisäksi maahanmuuttajat tarvitsevat erityisiä palveluita, jotka keskeisesti liittyvät kieli- ja muuhun koulutukseen, ohjaukseen ja neuvontaan. 

Kotouttamislakia on muutettu sen runsaan 10 vuoden voimassaoloaikana yhteensä 10 kertaa. Osa muutoksista on ollut luonteeltaan teknisiä, esimerkiksi viranomaisen nimenmuutoksen johdosta tehtyjä. Muutosten lukumäärä kuvaa kuitenkin myös toimintaympäristön muutosta. 

Vuoden 2006 alusta voimaan tulleessa kotouttamislain muutoksessa (1215/2005) otettiin huomioon eduskunnan ensimmäisestä kotouttamisselonteosta antamassa lausunnossa olleita muutostarpeita. Kotouttamisen määritelmä laajennettiin kattamaan maahanmuuttajien tarpeiden huomioon ottamisen myös muita yhteiskunnan palveluja ja toimenpiteitä suunniteltaessa ja järjestettäessä. Muutoksen tavoitteena oli, että kotouttamistoimenpiteet olisivat mahdollisimman laajasti osa normaaleja yhteiskunnan palveluja. Kotouttamislain muutoksella selkiytettiin lisäksi eri viranomaisten tehtäviä, työnjakoa ja vastuita.

Lain soveltamisala

Kotouttamislain soveltamisalan mukaan kotoutumista tukevien ja edistävien toimenpiteiden ja palvelujen piiriin voi kuulua Suomeen muuttanut henkilö, jolla on kotikuntalaissa (201/1994)  tarkoitettu kotikunta Suomessa.

Suomessa asuminen ratkaistaan kotikuntalain ja Suomessa asumiseen perustuvan sosiaaliturvalainsäädännön soveltamisesta annetun lain (1573/1993, soveltamisalalaki) nojalla. Kotikuntalain mukaista asumiskäsitettä sovelletaan julkisiin terveyspalveluihin ja sosiaalipalveluihin, kuten päivähoitoon, vammaispalveluihin ja vanhusten palveluihin. Soveltamisalalain mukainen asumisen käsite koskee seuraavaa sosiaaliturvaa: kansaneläke, lapsilisä, äitiysavustus, asumistuki, eläkkeensaajien asumistuki, lapsen hoitotuki, vammaistuki, rintamasotilaseläke ja maahanmuuttajan erityistuki. Lisäksi soveltamisalalain mukaista asumiskäsitettä sovelletaan sairausvakuutuslaissa ja työttömyysturvalaissa. Yksinomaan työskentelyyn perustuvaa sosiaaliturvaa on työeläkelainsäädäntö sekä työtapaturma- ja ammattitautivakuutus ja työnantajan järjestämä työterveyshuolto. 

Kotikuntalaissa ja soveltamisalalaissa edellytykset, joilla henkilön voidaan katsoa asuvan Suomessa eroavat jonkin verran toisistaan. Ristiriitatilanteita voi syntyä sen vuoksi, että henkilö voi saada kotikuntamerkinnän, mutta häntä ei katsota kuitenkaan vakinaisesti maassa asuvaksi sosiaaliturvavakuutusten osalta.  

Kolmansien maiden kansalaisen, jonka ei katsota asuvan Suomessa, ellei kyse ole kansainvälistä suojelua hakevasta henkilöstä, oikeus palveluihin ja sosiaaliturvaan jää perustuslain perusoikeussäännösten varaan. Kyseeseen tulee lähinnä elämän turvaavien palvelujen ja toimeentulon antaminen, kunnes henkilön oikeudellinen asema on ratkaistu tai henkilö poistuu maasta. 
   
Viranomaisten tehtävät

Ministeriötaso

Kotoutumisen edistäminen on poikkihallinnollista ja ulottuu kaikkien viranomaisten vastuualueelle. Se edellyttää, että maahanmuuttajaväestön tarpeet otetaan huomioon valtakunnallisessa, alueellisessa ja paikallisen tason valmistelussa läpivirtauksena kaikilla politiikan sektoreilla ja kaikkia julkisia palveluja järjestettäessä. Lisäksi tarvitaan erillisiä kotoutumista edistäviä toimenpiteitä, kuten kieli- ja kotoutumiskoulutusta.

Vuoden 2008 alusta lukien muutoksia ministeriöiden toimialoihin, ja maahanmuuttoasiat on keskitetty sisäasiainministeriöön. Näin ollen sisäasiainministeriöllä on yleisvastuu kotouttamisen yleisestä kehittämisestä, ohjauksesta, seurannasta ja yhteensovittamisesta. Kotoutumisen ja kotouttamisen poikkihallinnollisuus edellyttää tehokasta yhteen sovittamista.

Sisäasiainministeriö voi huolehtia kotoutumisen edistämisestä valmistelemalla lainsäädäntöä, eduskunnalle annettavia selontekoja ja selvityksiä, valmistelemalla maahanmuuttajien asemaan liittyviä valtioneuvoston ohjelmia, edistämällä tutkimusta, seurantaa ja raportointia sekä ottamalla tutkimusten tulokset huomioon politiikka- ja säädösvalmistelussa. Myös tulosohjaus, kuntiin suunnattavat suositukset sekä informaatio-ohjaus ovat keskeisiä vaikuttamisen välineitä.

Koska kotoutuminen merkitsee keskeisesti asumista, koulutusta ja työvoima- sekä sosiaali- ja terveyspalveluja, ovat työ- ja elinkeinoministeriö, opetusministeriö, sosiaali- ja terveysministeriö ja ympäristöministeriö tärkeitä yhteistyötahoja, ja koordinaation tarve on merkittävä.

Päävastuu aikuisten maahanmuuttajien kotoutumiskoulutuksen järjestämisestä on puolestaan työ- ja elinkeinoministeriöllä. Opetushallinnon vastuulla on maahanmuuttajakoulutuksen yleinen kehittäminen, kuten opetuksen sisältö, opettajien perus- ja täydennyskoulutus sekä opetusmateriaalit. 

Aluehallinto

Alueellisesta ohjauksesta ja valvonnasta vastaavat kotouttamislain perusteella oman toimialansa osalta elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskukset ja aluehallintovirasto.

Aluetasolla maahanmuuttajien yhteiskuntaan ja työelämään kotouttaminen kuului vuoden 2009 loppuun asti työ- ja elinkeinokeskuksille. Aluehallintoa uudistettiin Matti Vanhasen II hallituksen ohjelman mukaisesti vuoden 2010 alusta lukien, jolloin laki elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksista (897/2009) sekä laki valtion aluehallinnon uudistamista koskevan lainsäädännön voimaanpanosta (903/2009) tulivat voimaan. 

Elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskukset edistävät alueellista kehittämistä hoitamalla valtionhallinnon toimeenpano- ja kehittämistehtäviä alueilla. Elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksista annetun lain mukaan elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskukset hoitavat niille erikseen säädettyjä tehtäviä muun muassa maahanmuuttoon, kotouttamiseen ja hyviin etnisiin suhteisiin liittyvällä toimialalla. Elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskusten alaisina paikallishallinnon viranomaisina toimii työ- ja elinkeinotoimistoja, joiden tehtävänä on muun muassa edistää maahanmuuttajien kotoutumista.

Elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksista annetussa valtioneuvoston asetuksessa (910/2009) on määritelty keskusten toimialueet eräissä tehtävissä. Maahanmuuttajien kotouttamisen alueelliseen yhteensovittamiseen, suunnitteluun, ohjaukseen ja seurantaan liittyvät ja muut erikseen määrättävät tehtävät on keskitetty seitsemään elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskukseen, jotka Lapin elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskusta lukuun ottamatta hoitavat näitä tehtäviä laajennetulla toimialueella. 

Elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskusten yleishallinnollinen ohjaus kuuluu työ- ja elinkeinoministeriölle. Sisäasianministeriö ohjaa elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskusten toimintaa omalla toimialallaan (toiminnallinen ohjaus). Elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskusten on valtion aluehallintoa koskevissa asioissa toimittava yhteistyössä toimialueensa aluehallintoviraston kanssa. 

Aluehallintovirastosta annetun lain (896/2009) mukaan aluehallintovirastot edistävät alueellista yhdenvertaisuutta hoitamalla lainsäädännön toimeenpano-, ohjaus- ja valvontatehtäviä alueilla. Aluehallintovirastot hoitavat niille erikseen säädettyjä tehtäviä muun muassa sosiaali- ja terveydenhuollon, koulutus- ja muun sivistystoimen, oikeusturvan edistämisen ja toteuttamisen toimialoilla. 

Kotouttamislain mukaan aluehallintovirasto osallistuu toimialaansa kuuluvissa asioissa maahanmuuttajien kotoutumista edistävien ja tukevien toimenpiteiden ja palveluiden suunnitteluun, ohjaukseen ja valvontaan sekä huolehtii, että maahanmuuttajien tarpeet otetaan huomioon muita aluehallintoviraston toimialaan kuuluvia palveluja ja toimenpiteitä suunniteltaessa ja järjestettäessä.

Paikallishallinto

Paikallistasolla kunnalla on yleis- ja yhteensovittamisvastuu maahanmuuttajien kotouttamisen kehittämisestä, suunnittelusta ja seurannasta. Kunta huolehtii siitä, että kotoutumissuunnitelmaan oikeutetun työvoimaan kuulumattoman maahanmuuttajan ja maahanmuuttajan, jonka työ- ja elinkeinotoimisto ohjaa kunnan toimenpiteiden ja palvelujen piiriin, kotoutumista edistetään kotouttamislaissa mainituilla toimenpiteillä ja palveluilla. 

Työ- ja elinkeinotoimistolla on kotouttamislain mukaan päävastuu työnhakijoiksi ilmoittautuneiden maahanmuuttajien kotouttamisesta. Työ- ja elinkeinotoimisto vastaa yhdessä elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksen kanssa kotoutumista edistävien ja tukevien työvoimapalvelujen, luku- ja kirjoitustaidon opetuksen ja perusopetuksen järjestämisestä työnhakijaksi rekisteröidylle maahanmuuttajalle.

Kotouttamisohjelmat 
Maahanmuuttajien kotoutumista tuetaan kotouttamisohjelmalla, kotoutumissuunnitelmalla ja kotoutumistuella. Kunta vastaa kotouttamisohjelman laatimisesta, toimeenpanosta, kehittämisestä sekä ohjelman toteutumisen ja vaikutusten seurannasta. Kotouttamisohjelmasta tulisi käydä ilmi kunnan eri tahojen kotoutumista edistävät ja tukevat toimenpiteet, palvelut, yhteistyö ja vastuut. Kunnan aloitteesta työ- ja elinkeinotoimiston ja tarpeen mukaan muiden viranomaisten on osallistuttava oman toimialansa osalta ohjelman laatimiseen ja toimeenpanoon. Kunnan tulee huolehtia siitä, että maahanmuuttajia, kansalaisjärjestöjä, työntekijä- ja työnantajajärjestöjä ja muita tahoja kuullaan kotouttamisohjelmaa laadittaessa ja toimeenpantaessa. 

Kotouttamisohjelmien tarkoitus on tukea kotouttamisen suunnittelua kunnassa ja sovittaa yhteen eri hallintokuntien ja muiden alueen toimijoiden kotoutumista edistävien toimenpiteiden järjestämistä. Ohjelmien vaikuttavuus varmistetaan kytkemällä ne muuhun kunnan strategiseen ja talousarviosuunnitteluun. 
Kotouttamisohjelmien merkitys vaihtelee kunnittain. Ohjelman vaikuttavuuden kannalta on oleellista, kuinka se on otettu huomioon kunnan toiminta- ja taloussuunnitelmassa, talousarviossa ja kunnan strategiassa ja muissa ohjelmissa. Kotouttamisohjelman statukseen vaikuttaa myös sen laatimisprosessi. Sitoutuminen ohjelman toimeenpanoon on voimakkaampaa, jos se on valmisteltu laajassa yhteistyössä eri tahojen kanssa. 

Entinen työministeriö teki vuodesta 2000 lähtien kotouttamislain toimeenpanosta kunnille vuosittain kyselyn. Sisäasiainministeriö julkaisi huhtikuussa 2008 vastaavanlaisen kyselyn vuoden 2006 tietojen osalta. Kyselyn perusteella kotouttamisohjelma on 82 %:lla vastanneista kunnista. Lähes kaikki ulkomaalaismäärältään suuret kunnat ovat laatineet kotouttamisohjelman.  Noin kolmannes kunnista ilmoitti myös päivittäneensä ohjelmaa. Ohjelmien muutosten perusteena ovat olleet sekä rakenteelliset (kuntamuutokset, seutuyhteistyö, organisaatiomuutokset) että toiminnalliset syyt.  
Sisäasiainministeriö teki vuodenvaihteessa 2009 - 2010 kohdennetun selvityksen 30 kunnan kotouttamisohjelmista ja kotoutumissuunnitelmista vuoden 2009 osalta. Selvityksessä pyrittiin kartoittamaan kotouttamisohjelmien läpäisyvoimaa kunnallisessa sektorihallinnossa vastuu- ja resurssikirjausten kautta sekä kotouttamisohjelmien suhdetta muihin kunnallisiin sektoriohjelmiin.    

Selvityksen mukaan kotouttamisohjelma oli kaikilla otannan kunnista. Noin kolmasosalla oli ohjelman päivitys meneillään. Noin kaksi kolmasosaa kunnista oli aiemmin päivittänyt ohjelmaansa. Pisimmillään päivitysvälit lähenivät kymmentä vuotta, sillä useimmat ohjelmista oli laadittu 2000-luvun vaihteessa, myös noin viisi vuotta vanhoja ohjelmia löytyi runsaasti. Seudullinen ohjelma oli kuudessa otannan kunnassa, lisäksi neljässä kunnassa tällainen oli valmisteilla.  Seudulliset ohjelmat oli usein valmisteltu yhteistyössä entisen työ- ja elinkeinokeskuksen ja maakunnan liiton kanssa. Muutamat otannan kuntien ohjelmista olivat samalla alueellisia ohjelmia. Ohjelmat vaihtelivat sivumääriltään (5-187 sivua) ja tavoitteiltaan sekä resurssi- ja päivitystarpeen kirjausten osalta. Osa kunnista mielsi laajojen seurantaraporttien laatimisen päivityksenä. Kunnan valtuusto tai -hallitus oli useimmiten vahvistanut ohjelman. Useat ohjelmat oli myös vahvistettu lautakuntatasolla. 

Päivitys, voimavarat, yhteistyön ja vastuiden kirjaaminen, erityis- tai haavoittuvien ryhmien huomioiminen, järjestötahojen kuuleminen laadintaprosessissa ja ohjelman toimenpiteiden sekä paikallisen maahanmuuttotilanteen systemaattinen seuranta nousivat selvityksessä esiin eräinä tärkeimmistä ohjelmien kehittämistarpeista. Kunnissa miellettiin varsin kattavasti, että kotouttamisohjelmalla on merkitystä kunnan muussa päätöksenteossa.  

Kotoutumissuunnitelmat

Kotoutumissuunnitelma on maahanmuuttajan henkilökohtainen suunnitelma niistä toimenpiteistä, joita hän tarvitsee kielen oppimiseen, jatko-opintoihin ja työllistymiseen ja ylipäätään Suomeen asettautumiseen.  Lähtökohtaisesti maahanmuuttaja, kunta ja työ- ja elinkeinotoimisto laativat yhdessä kotoutumissuunnitelman. Jos maahanmuuttaja ei ole kunnan sosiaalipalvelujen tarpeessa, maahanmuuttaja ja työ- ja elinkeinotoimisto voivat laatia suunnitelman keskenään. Kotoutumissuunnitelma on laadittava viimeistään kahden kuukauden kuluessa suunnitelman laatimispyynnöstä. Maahanmuuttaja tulisi pyrkiä ohjaamaan kotoutumista edistävään ja tukevaan toimenpiteeseen kuukauden kuluessa suunnitelman laatimisesta lukien. 

Oikeus kotoutumissuunnitelmaan on henkilöllä, joka on muuttanut Suomeen, asuu Suomessa sekä on työtön työnhakija tai toimeentulotuen tarpeessa taikka alle 18-vuotias. Oikeus kotoutumissuunnitelmaan kestää kolme vuotta maahanmuuttajan ensimmäisen kotikunnan väestötietojärjestelmään merkitsemisestä. Aikaa voidaan pidentää enintään kahdella vuodella laissa mainituilla perusteilla. 

Työhallinnon osalta kotoutumissuunnitelma korvaa työllistymissuunnitelman. Sen tulee perustua yhdessä maahanmuuttajan kanssa laadittuun palvelutarvearvioon sekä hahmottaa maahanmuuttajan osaaminen ja erityistaidot työhön tai koulutukseen ohjaamisen helpottamiseksi. Työ- ja elinkeinotoimiston tulee varmistaa tarvittaessa tulkin avulla, että maahanmuuttaja on ymmärtänyt suunnitelman tarkoituksen ja sisällön sekä siihen liittyvät oikeudet ja velvollisuudet.  

Kotoutumissuunnitelma ei sinänsä anna maahanmuuttajalle välitöntä oikeutta toimenpiteisiin ja palveluihin, joihin osallistumisesta siinä on sovittu. Toimenpiteiden ja palvelujen järjestäminen riippuu viime kädessä viranomaisten käytettävissä olevista voimavaroista. 

Sisäasiainministeriön maahanmuutto-osasto lähetti heinäkuussa 2008 kyselyn silloisten työ- ja elinkeinokeskusten työvoimaosastoille työvoimapoliittisen kotoutumiskoulutuksen resursseista. Saatujen vastausten perusteella koulutukseen pääsemiseen liittyen voidaan todeta, että tavalliseksi odotusajaksi kotoutumissuunnitelman laatimisesta kotoutumiskoulutukseen pääsyyn on muodostunut 3-6 kuukautta. Luku- ja kirjoitustaidottomat joutuvat odottamaan koulutuksen alkua vielä pidempään. Tuona aikana he eivät välttämättä saa mitään tietoa suomalaisen yhteiskunnan toiminnoista tai ainoat tiedonjakajat ovat perheenjäsenet.

Vuoden 2006 tietojen osalta tehdyn kuntakyselyn mukaan 196 vastanneesta kunnasta kotoutumissuunnitelma laadittiin 27 kunnassa lähes kaikkien, 11 kunnassa yli puolelle ja 21 alle puolelle kunnan kotoutumissuunnitelmaan oikeutettujen kanssa. Suunnitelmaa ei laadittu juuri kenenkään kanssa 81 kunnassa. Yhteensä 56 kunnassa ei ollut henkilöitä, joilla olisi ollut oikeus kotoutumissuunnitelmaan tai maahanmuuttajalla ei ollut tarvetta kotoutumissuunnitelmaan. Kunnassa tehtyjen suunnitelmien laadusta tai siitä miten suunnitelmat vastaavat maahanmuuttajan tarpeisiin ei ole olemassa seurantatietoja.

Vuodenvaihteen 2009 - 2010 selvitykseen vastanneista kunnista kotoutumissuunnitelmia ilmoitti laativansa 21 kuntaa. Tyypillisimmillään suunnitelmia laadittiin sosiaalitoimessa ja/tai maahanmuuttajapalveluissa. Usea kunta ilmoitti, että suunnitelmia laaditaan yhteistyössä työ- ja elinkeinotoimiston kanssa. Perheille erillisiä suunnitelmia ei juurikaan laadita, vaan perhe pyritään huomioimaan yleisesti yksilöille laadittavissa suunnitelmissa. 

Kaikissa kunnissa ei laadita kotoutumissuunnitelman nimellä kulkevia suunnitelmia, vaan maahanmuuttajien tarpeet pyritään kartoittamaan ja turvaamaan erilaisilla asiakastyön/sosiaalityön asiakassuunnitelmilla sekä henkilökohtaisilla varhaiskasvatus- ja opetussuunnitelmilla. Muutamista vastauksista oli pääteltävissä, että kunnissa katsotaan voitavan turvata kotoutumissuunnitelman tavoitteet ilman erillisiä suunnitelmia joustavalla viranomaisyhteistyöllä. 

Kuntien käyttämissä mallipohjissa ei ollut havaittavissa kovin merkittäviä eroavaisuuksia. Muutamissa kunnissa suunnitelmien laatiminen miellettiin turhaksi, kun taas osassa kunnista laatimista ja systemaattista päivittämistä pidettiin tärkeänä.   Yhteistyö vaikuttaisi vastausten perusteella toimivan eri hallintokuntien ja työ- ja elinkeinotoimiston kanssa kotoutumissuunnitelman laadinnassa ja seurannassa. Myös tietojenvaihto kunnallisten viranomaisten kesken suunnitelman laadinnasta vaikutti suhteellisen toimivalta. Vastauksista nousi kuitenkin esiin, että vaikka tieto suunnitelman laatimisesta on periaatteessa kaikilla, ongelmana on se, että kaikilla työntekijöillä ei ole riittävästi tietoa maahanmuuttajien oikeudesta kotoutumissuunnitelmiin. Tietojärjestelmiä on yhteen sovitettu vain muutamissa kunnissa. Tarve on kuitenkin tiedostettu ja käytännön tasolla pyritään eri kunnallisten viranomaisten laatimien suunnitelmien yhteensovittamiseen. Useimmissa kunnissa oli järjestetty täydennyskoulutusta kotoutumissuunnitelmia tekevälle henkilöstölle. Kotoutumissuunnitelmiin kirjattujen erityistoimenpiteiden toteutukseen ei ole juuri erikseen budjetoitu voimavaroja.

Suunnitelmien seuranta vaikutti vastausten perusteella oleva suuremmissa kaupungeissa suunnitelmallisempaa ja tarkistukset tapahtuvat useammin. Kunnissa laadittiin kotoutumissuunnitelmia kohtalaisen nopeasti, sillä puolet ilmoitti suunnitelmia laadittavan 1-2 kuukauden sisällä maahanmuuttajan kuntaan tulosta.   Vastausten perusteella näyttää siltä, että kunnissa tehdään varsin kattavasti suunnitelmia haavoittuville henkilöryhmille. Lasten ja nuorten osalta kyse on useimmiten henkilökohtaisista varhaiskasvatus- ja opetussuunnitelmista.  Vaikka vanhuksille ei kaikissa kunnissa tehdä suunnitelmia, on vastauksista pääteltävissä, että vanhustyössä tehdään käytännössä suunnitelmallista yhteistyötä esimerkiksi kolmannen sektorin kanssa. Ylipäänsä on pääteltävissä, että käytännöt kunnissa vaihtelevat suuresti eikä tieto kotoutumissuunnitelmien laatimisesta useinkaan välity kuntaviranomaisten kesken.  

Kotoutumistuki

Kotoutumistuki on maahanmuuttajalle kotoutumissuunnitelman aikaisen toimeentulon turvaamiseksi tarkoitettu tuki, jonka avulla edistetään ja parannetaan tuen saajan työelämään ja jatkokoulutukseen hakeutumisen edellytyksiä sekä mahdollisuuksia toimia suomalaisessa yhteiskunnassa. Kotoutumistuki muodostetaan työttömyysturvalain (1290/2002) mukaisesta työmarkkinatuesta ja toimeentulotuesta annetun lain (1421/1997) mukaisesta toimeentulotuesta. Kotoutumistuen soveltamisalue on laajempi kuin työmarkkinatuen. Sitä voidaan myöntää myös henkilölle, joka on muun tahon (aikuislukiot, kansanopistot, kansalaisjärjestöt) kuin työviranomaisen järjestämässä toimenpiteessä tai koulutuksessa. Työ- ja elinkeinotoimisto päättää kunkin kotoutujan osalta sen toimenpiteen, johon hän osallistuu, rinnastamisesta työvoimapoliittiseen toimenpiteeseen. Tämän rinnastamisen keskeisin oikeusvaikutus on se, että toimenpiteeseen osallistuvan henkilön toimeentulo voidaan järjestää kotoutumistuella ja hänellä on oikeus ylläpitokorvaukseen. 

Oikeus kotoutumistuen saamiseen alkaa kotoutumissuunnitelman laatimisesta. Maahanmuuttajalla on oikeus kotoutumissuunnitelmaan, kun hän ilmoittautuu työttömäksi työnhakijaksi työ- ja elinkeinotoimistoon tai hakee toimeentulotukea sosiaalitoimistosta. 

Työmarkkinatuki maksetaan kotoutumistukena pääsääntöisesti kolmen ensimmäisen Suomessa asumisvuoden ajan. Kotoutumistukena maksettava työmarkkinatuki määräytyy samoin perustein ja on samansuuruinen kuin tavallinen työmarkkinatuki. Myös kotoutumistuki on tarveharkintainen. Työvoimapoliittisten toimenpiteiden ajalta kotoutumistuki kuitenkin maksetaan ilman tarveharkintaa.

Työmarkkinatuen kotoutumistukena maksaa Kansaneläkelaitos, jonka valtio rahoittaa kokonaisuudessaan.  Kotoutumistukea haetaan Kansaneläkelaitoksen toimistosta samalla tavoin kuin työmarkkinatukea. Toimeentulotuen kotoutumistukena myöntää kunta.  

Vuonna 2009 Kansaneläkelaitos maksoi työmarkkinatukea kotoutumistukena 14 404 saajalle, kun vuonna 2008 saajia oli 13 135. Vuonna 2009 maksettujen kotoutumistukien yhteismäärä oli noin 74 miljoonaa euroa. Ensimmäisiä työhallinnon laatimia kotoutumissuunnitelmia tehtiin vuoden 2009 aikana 6270.   

Kuntiin sijoittaminen

Elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskukset (ELY -keskukset) osoittavat kiintiöpakolaisen tai oleskeluluvan saaneen turvapaikanhakijan kuntaan, jonka kanssa ELY -keskus on tehnyt pakolaisten vastaanottoa koskevan sopimuksen. Tällä pyritään varmistamaan pakolaisten sijoittuminen eri puolille Suomea. Kuntapaikalla turvataan hallittu siirtyminen kuntiin sekä se, että henkilölle järjestetään tarkoituksenmukainen asunto. Lisäksi tarkoituksena on varmistaa, että henkilö pääsee kotouttamis- (kotoutumissuunnitelma, kotoutumis- ja kielikoulutus) ja peruspalveluiden piiriin.

Liikkumisvapauden mukaisesti pakolaisen ei ole kuitenkaan pakko muuttaa kuntaan, jonka viranomainen hänelle osoittaa. Hän voi itsenäisesti hankkia asunnon ja muuttaa kuntaan, joka esimerkiksi tarjoaa paremmin työllistymis- ja koulutusmahdollisuuksia. Oleskeluluvan saaneet turvapaikanhakijat muuttavat usein vastaanottokeskuksista itsenäisesti yksityismajoitukseen ilman ELY -keskuksen kuntaan osoittamista.  Myös itsenäisesti muuttavat tarvitsevat vastaavia palveluita kuin muutkin pakolais- tai maahanmuuttajaryhmät. Kunta voi edellytysten täyttyessä hakea näissäkin tapauksia kotouttamislain mukaisia valtionkorvauksia.

ELY -keskuksen kuntaan osoittaminen voi jäädä lyhytaikaiseksi ratkaisuksi, mikäli asianomaisella paikkakunnalla ei ole sinne asiakasta riittävässä määrin sitovia tekijöitä, kuten yhteisö, työ, koulutus ja palvelut. Henkilö saattaa nopeastikin kuntaan muuton jälkeen muuttaa toiselle paikkakunnalle parempien palveluiden ja työmahdollisuuksien läheisyyteen. Toisaalta kuntiin sijoittamisella voidaan osaltaan ohjata maan sisäistä muuttoliikettä osoittamalla kuntapaikka sellaisesta esimerkiksi kasvukeskuksen läheisestä kunnasta, jossa on asuntoja ja välttämättömät peruspalvelut tarjolla. Pakolaisten kuntiin sijoittaminen ei ole irrallinen tapahtuma, vaan alku yksittäisen pakolaisen kotoutumiseen. 

Viime vuosina kuntapaikkatarpeisiin ei ole täysin voitu vastata. Tämä on johtanut kiintiöpakolaisten ja hätätapausten kuntiin sijoittumisen vaikeutumiseen ja hidastumiseen. Kuntapaikkoja alueellisesti tarkasteltuna voi olla, mutta kunta ei ole aina halukas vastaanottamaan ao. pakolaisperhettä tai -ryhmää eri syihin vedoten. 

Sisäasiainministeriö neuvottelee vuosittain ELY -keskusten kanssa valtakunnallisista ja alueellisista kuntapaikkatavoitteista. Valtakunnallinen kuntapaikkatavoite oli vuonna 2009 yhteensä 2 000 paikkaa, joka oli jaettu ELY -keskuskohtaisiin tavoitteisiin. Kuntapaikoissa etusijalle asetetaan kiintiöpakolaisten ja erityisesti YK:n pakolaisjärjestön UNHCR:n hätätapauksiksi määrittelemien ja kiireellistä sijoittamista edellyttämien pakolaisten sijoittamistarpeet. Vuonna 2009 ELY-keskukset sijoittivat kuntiin 1 226 kiintiöpakolaista tai oleskeluluvan saanutta turvapaikanhakijaa. 

Haavoittuvassa asemassa olevien kiintiöpakolaisten kuntiin sijoittamista kehitetään Suomessa Euroopan pakolaisrahaston hankkeen avulla vuosina 2009 - 2011. Hankkeen tavoitteena on tukea edellä mainittuihin ryhmiin kuuluvien kuntiin sijoittumista ja heidän tarvitsemiensa sosiaali- ja terveydenhuollon erityispalveluiden järjestämistä ja kehittämistä kunnissa. Hankkeessa kuntien henkilöstöä koulutetaan kohtaamaan haavoittuvassa asemassa olevia pakolaisryhmiä. Paikalliseen asenneilmapiiriin vaikutetaan niin, että hätätapausten ja haavoittuvien kiintiöpakolaisryhmien kuntiin sijoittaminen nopeutuisi ja helpottuisi. Kunnilla on ollut mahdollisuus hakeutua hankkeessa jaettavan pilottirahoituksen piiriin omilla tai seutukunnallisilla suunnitelmillaan. 

Kunnat perustelevat usein vastaanottohaluttomuuttaan taloudellisilla syillä ja pakolaisista kunnille maksettavien laskennallisten korvausten alhaisella tasolla. Myös pakolaisille sopivan kokoisten asuntojen järjestämisen vaikeuksiin paikkakunnalla, kunnan palveluiden henkilöstöresurssien vähäisyyteen ja erikoistuneiden sosiaali- ja terveydenhuollon palveluiden puutteisiin vedotaan. Kuntien virkamiesjohdon sekä kunnanhallitusten ja -valtuustojen asenteet ovat ratkaisevassa asemassa pakolaisten vastaanoton ja kotouttamisen järjestelyissä.

Pakolaisten maan sisäinen muuttoliike kohdistuu suurimpiin kasvukeskuksiin tai pääkaupunkiseudulle. Monet suuret kaupungit, joissa tai niiden läheisyydessä lisäksi sijaitsee turvapaikanhakijoiden vastaanottokeskus, ovat kunnan maahanmuuttajapalveluissa asioivien maahanmuuttajien suuren määrän vuoksi käyneet keskustelua kiintiöpakolaisten vastaanoton rajoittamisesta tai luopumisesta siitä kokonaan. 

Kunnat laskevat vastaanottokiintiöön kiintiöpakolaisten ja oleskeluluvan saaneiden turvapaikanhakijoiden ohella usein myös heidän myöhemmin maahan saapuvat perheenjäsenensä, jotka ovat saaneet oleskeluluvan ulkomaalaislain 114 §:n mukaisesti. Myös itsenäisesti kuntaan muuttaneet oleskeluluvan saaneet turvapaikanhakijat vaikuttavat pakolaiskiintiön suuruuteen. Jotta muuttopainetta suuriin kaupunkeihin voitaisiin lieventää, tulisi pakolaisten vastaanottoon ja kotouttamiseen motivoida kaupunkeja ympäröiviä kuntia ja suunnata näin muuttoliikettä pois keskuksista. Naapurikunnissa asuntoja saattaa olla paremmin tarjolla, mutta palvelujärjestelmässä ei välttämättä ole voitu vastata kaikkien maahanmuuttajaryhmien tarpeisiin. Palveluita seutukunnallisena tai muuna kuntien välisenä yhteistyönä kehittämällä ja järjestämällä myös erikoistuneiden sosiaali- ja terveydenhuollon palveluiden tarjonta voitaisiin turvata.
 
Maahanmuuttajaväestöstä noin puolet on sijoittunut pääkaupunkiseudulle. Maahanmuuttaja-asiakasmäärien kunnassa kasvaessa myös haasteet maahanmuuttajien palvelujärjestelmässä ja henkilöstömitoituksissa kasvavat. 

Suomen kuntasijoitusten ongelmiin on kiinnitetty huomiota myös kansainvälisellä tasolla. Tällä hetkellä vastaanottokeskuksissa kuntapaikkaa odotti yhteensä 391 oleskeluluvan saanutta turvapaikanhakijaa (aikuiset) tai kiintiöpakolaista. Lisäksi lähtömaissa Suomeen muuttoa ja/tai kuntapaikkaa odottaa yhteensä 307 kiintiöpakolaista. Pisimmät odotusajat ovat olleet yli vuoden. Yhteensä 698 myönteisen oleskeluluvan saanutta turvapaikanhakijaa ja kiintiöpakolaista on siis vailla kuntapaikkaa. Lisäksi vastaanottojärjestelmässä ryhmä-, perhe- ja tukiasumisyksiköissä oleskeluluvan saaneita ilman huoltajaa maahan saapuneita alaikäisiä oli 172.

Maahanmuuttajien palvelujen järjestämisestä aiheutuvien kustannusten jakautuminen valtion ja kuntien kesken

Lähtökohtaisesti kunnan järjestämistä palveluista aiheutuvat kustannukset jakaantuvat samoin perustein valtion ja kuntien kesken kaikkien Suomessa asuvien osalta. Maahanmuuttajat huomioidaan valtionosuuksien laskennallisissa tekijöissä kuten kantaväestökin, mutta esi- ja perusopetuksen valtionosuuksien korottavana tekijänä on kuitenkin vieraskielisten, 6-15-vuotiaiden lasten määrä kunnassa. Valtionosuuksien laskenta perustuu kunkin vuoden lopun kunnan asukastietoihin. Lisäksi valtio korvaa kunnille eräitä maahanmuuttajille järjestettävien palvelujen kustannuksia. 

Kiintiöpakolaisten ja oleskeluluvan saaneiden turvapaikanhakijoiden hallitun kuntiin sijoittamisen sekä ensimmäisen asunnon ja kotoutumista edistävien palvelujen varmistamiseksi valtio voi korvata kunnille heidän vastaanottonsa järjestämisestä aiheutuvia kustannuksista. Vastaanoton järjestämisellä tarkoitetaan asumisen, sosiaali- ja terveyspalvelujen, opetus- ja vapaa-aikapalvelujen sekä toimeentuloturvan järjestämistä, yhteiskunnan ja työelämän toimintaan perehdyttämistä sekä kielikoulutuksen järjestämistä ja tulkkipalveluja. 

Jos kunta on laatinut tai sitoutuu laatimaan kotouttamislain 7 a §:ssä tarkoitetun maahanmuuttajien kotouttamisohjelman, elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus korvaa kotouttamislain 4 §:n 1 momentin mukaisesti pakolaisten vastaanotosta aiheutuneet kustannukset kunnalle valtion talousarvion rajoissa. Elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus tekee kunnan kanssa sopimuksen siitä, että kunta järjestää pakolaisten vastaanoton ja kotouttamisen. Sopimuksessa voidaan määritellä myös kunnan vastaanottamien pakolaisten määrä.

Kunnille vastaanotosta aiheutuvien kustannusten korvaamisesta säädetään pakolaisista ja eräistä muista maahanmuuttajista sekä turvapaikanhakijoiden vastaanoton järjestämisestä aiheutuvien kustannusten korvaamisesta annetussa valtioneuvosto päätöksessä (512/1999). Kunnalle voidaan maksaa valtion varoista laskennallista korvausta kotoutumista tukevan toiminnan järjestämisestä aiheutuviin kustannuksiin. Lisäksi kunnalle voidaan korvata eräitä muita kuluja kustannusperusteisesti. Kustannuksia korvataan pakolaisten ja muiden kotouttamislain 3 a §:ssä määriteltyjen henkilöiden vastaanoton järjestämisestä. 

Kunnalle korvataan myös pakolaiselle annetusta paluumuuttoavustuksesta aiheutuvat kustannukset ilman määräaikaa. Paluumuuttoavustusta voidaan maksaa pakolaiselle, joka palaa vapaaehtoisesti kotimaahansa tai lähtömaahansa. Avustus voi kattaa kohtuulliset matka- ja muuttokustannukset sekä paluumaahan asettumisen.

Laskennallisia korvauksia tulisi käyttää lähtökohtaisesti kunnan kotouttamisohjelmassa mainittuihin kotoutumista edistäviin ja tukeviin toimenpiteisiin. Laskennallinen korvaus kattaa pakolaisten kotoutumista tukevana toimintana muun muassa sosiaali- ja terveydenhuollon palveluja sekä kulttuuri- ja vapaa-ajan toimintaa ja osallisuutta edistäviä palveluja.

Laskennallista korvausta maksetaan kolmelta vuodelta henkilön ensimmäisen kotikunnan väestötietojärjestelmään merkitsemisestä. Korvausta ei voida maksaa pidemmältä ajalta, vaikka viranomaiset jatkaisivat pakolaisen kotoutumisaikaa yli kolmen vuoden.

Laskennallisia korvauksia korotettiin 10 prosentilla vuoden 2010 alusta. Yli 7-vuotiaan henkilön osalta laskennallista korvausta maksetaan 2 091 euroa vuodessa ja yhteensä kolmen vuoden ajalta 6 273 euroa. Enintään 7-vuotiaan henkilön osalta korvaus on 6 845 euroa vuodessa ja yhteensä kolmen vuoden ajalta 20 535 euroa.

Kustannusperusteisesti kunnalle korvataan erikseen
1) kunnan antaman toimeentulo-/kotoutumistuen kustannukset kolmelta vuodelta;
2) pakolaiselle annetusta paluumuuttoavustuksesta aiheutuvat kustannukset;
3) kunnan järjestämän tulkkipalvelun kustannukset;
4) alaikäisenä ilman huoltajaa Suomeen saapuneen henkilön sijoittamisesta perheryhmäkotiin sekä perhehoidosta, asumisen tukipalveluista ja muista lastensuojelun palveluihin rinnastettavista toimenpiteistä aiheutuvat kustannukset enintään siihen saakka kunnes alaikäinen täyttää 18 vuotta;
5) vamman tai sairauden edellyttämän pitkäaikaisen sosiaali- ja terveydenhuollon järjestämisestä kunnalle aiheutuvat huomattavat kustannukset, jos henkilö on ollut huollon tai hoidon tarpeessa Suomeen saapuessaan, enintään kymmeneltä vuodelta sekä
6) erityisistä syistä muut kunnalle aiheutuneet kustannukset enintään kymmeneltä vuodelta.

Erityisistä syistä muina kunnalle aiheutuneina kustannuksina voidaan pitää kustannuksia, jotka aiheutuvat esimerkiksi lastensuojelun tai yksin alaikäisenä tulleen 18 vuotta täyttäneen nuoren asumisen tai muun jälkihuollon toimenpiteiden järjestämisestä. Erityiskustannuksina voidaan pitää myös pakolaiselle Suomessa syntyneen vammaisen tai sairaan lapsen huomattavia hoidon tai ensi- ja turvakotisijoituksen järjestämisestä aiheutuvia kustannuksia sekä erityispäivähoidon kustannuksia päivähoidon ylittävältä osin, lyhytaikaisen mutta kalliin sairaanhoidon kustannuksia, erityisten alkuvaiheen tukipalveluiden aiheuttamia kustannuksia yksin tulleen alaikäisen muuttaessa itsenäisesti asumaan sekä pakolaisten vastaanottoon liittyviä odotusajan vuokria silloin, kun asunnon varaaminen ennen pakolaisen Suomeen tuloa tai kuntaan muuttoa on ollut välttämätöntä.

Erityiskustannusten korvaamisesta sovitaan elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksen ja kunnan välillä kussakin yksittäistapauksessa erikseen. 

Kunnille korvataan myös entisen Neuvostoliiton alueelta muuttaneiden paluumuuttajien kotoutumistuen tai toimeentulotuen kustannukset puolelta vuodelta ensimmäisen kotikunnan väestötietojärjestelmään merkitsemisestä. Lisäksi korvataan toimeentulotukikustannukset eläkkeen odotusajan vuoksi ja sairauden tai vamman edellyttämät pitkäaikaiset sosiaali- ja terveydenhuollon järjestämisestä aiheutuvat huomattavat kustannukset korkeintaan viideltä vuodelta. 

Vuonna 2008 kunnille maksettiin korvauksia yhteensä 49,2 miljoonaa euroa, joista pakolaisiin kohdistuvia kustannuksia oli 44,19 miljoonaa euroa ja niistä laskennallisten korvausten osuus oli 12,69 miljoonaa euroa. Vuonna 2009 korvauksia maksettiin yhteensä 61,186 miljoonaa euroa, joista pakolaisiin kohdentui 51,89 miljoonaa euroa ja niistä laskennallisina korvauksia oli 17,34 miljoonaa euroa.

KUNNILLE MAKSETTAVAT KORVAUKSET	2008	2009	
Paluumuuttajien kustannukset	 	 	
 - toimeentulotuki 6 kk	1 117 134	2 000 000	
 - toimeentulotuki 5 v	1 618 357	4 200 000	
 - erityiskustannukset	1 115 567	1 600 000	
 - heimoveteraanit	1 166 545	1 500 000	
Paluumuuttajien kustannukset 	5 017 603	9 300 000	
Pakolaisista kunnille maksettavat korvaukset	 	 	
Maahan saapuneet pakolaiset	2 214	2 646	
- Maahan saapuneet kiintiöpakolaiset	749	724	
- Perheenyhdistämiset	562	549	
- Oleskeluluvan saaneet turvap.hakijat	903	1 373	
Laskennallisten kuntakorvausten piirissä. 	4 860	6 273	
 	 	
Laskennalliset korvaukseet	12 685 930	17 344 883	
Muut kuntakorvaukset	 	 	
- Toimeentulotuki 	12 096 607	13 430 493	
- Erityiskustannukset	10 960 812	11 630 142	
- Tulkkipalvelut	5 387 494	7 326 864	
- Alaikäisten huollon korvaukset	2 508 199	1 773 270	
- Muut kulut (alaik.edust.ym)	549 786	380 000	
Muut kuntakorvaukset yht:	31 502 897	34 540 769	
Korvaukset kunnille pakolaisista yht:	44 188 827	51 885 652	
KUNTAKORVAUKSET YHTEENSÄ	49 206 430	61 185 652	

Peruspalvelut 

Varhaiskasvatus

Sosiaali- ja terveysministeriön laatiman Varhaiskasvatus vuoteen 2020 -raportin mukaan varhaiskasvatuksen yksi merkittävä muutos on monikulttuurisuuden lisääntyminen. Tilastokeskuksen mukaan Suomessa asui 1-6-vuotiaita vieraskielisiä lapsia vuonna 2006 noin 12 000. Varhaiskasvatuksen piirissä oli valtakunnallisesti noin 46 % alle kouluikäisistä lapsista. Valtakunnalliset tilastotiedot varhaiskasvatuksessa olevista maahanmuuttajataustaisista lapsista ovat kuitenkin puutteelliset. Pääkaupunkiseudulla tehdyn selvityksen mukaan kunnan järjestämässä päivähoidossa olevista lapsista noin 8 % on maahanmuuttajataustaisia lapsia. Osuus on korkea, mutta ei valtakunnallisesti todennäköisesti yhtä korkea.

Esiopetusikäisten vieraskielisten oppilaiden määrä on kasvanut vuosittain. Kasvu ei ole ollut tasaista, vaan se on vaihdellut vuosittain. Suomen tai ruotsin kielen opetusta esiopetuksen maahanmuuttajalapsista sai noin 50 % ja oman äidinkielen opetusta 10 %. Osa heistä osallistuu myös perusopetukseen valmistavaan opetukseen

Varhaiskasvatusraportin näkemyksen mukaan varhaiskasvatuksen merkitys oman äidinkielen tukemisessa ja suomen tai ruotsin kielen toisena kielenä oppimisessa on keskeinen. Raportissa esitetyn kannan mukaan varhaiskasvatuspalveluihin osallistuminen ainakin osa-aikaisesti ja viimeistään kolmantena tai neljäntenä ikävuotena on suotavaa. Kuntien varhaiskasvatus- ja esiopetussuunnitelmissa ei juuri ole otettu huomioon, miten tavoitteellinen kielen opetus järjestetään maahanmuuttajataustaisille lapsille. Tärkeä on myös oman kulttuurin tukeminen, joka onkin paremmin huomioitu varhaiskasvatussuunnitelmissa. Lisäksi raportin mukaan maahanmuuttajalapsia koskeva tutkimus on nouseva ja merkittävä tutkimusaihe.

Koulutus

Oppivelvollisuus ja oikeus saada esiopetusta koskevat kaikkia Suomessa vakinaisesti asuvia lapsia. Kunta tai muu opetuksen järjestäjä voi ottaa lapsen oppilaaksi perusopetukseen tai esiopetukseen, vaikka lapsi ei vakinaisesti asuisikaan siinä kunnassa, jossa hän oleskelee.   

Maahanmuuttajalasten opetuksessa noudatetaan valtakunnallisia perusopetuksen opetussuunnitelman perusteita, kuitenkin oppilaiden taustat ja lähtökohdat, kuten äidinkieli ja kulttuuri, huomioiden. Oppilaan on mahdollista saada suomen tai ruotsin opetusta erityisen maahanmuuttajille tarkoitetun oppimäärän mukaan (suomi/ruotsi toisena kielenä), mikäli se on tarpeen. Maahanmuuttajille voidaan järjestää myös oppilaan oman äidinkielen opetusta. Perusopetuslain 5 §:n mukaan kunta voi lisäksi järjestää perusopetukseen valmistavaa opetusta, jonka laajuus vastaa nykyään vuoden oppimäärää. Aikaisemmin valmistava opetus oli laajuudeltaan puolen vuoden mittainen (450 - 500 tuntia). Valmistavan opetuksen tavoitteena on antaa tarvittavat tiedot perusopetukseen siirtymiselle sekä edistää oppilaan kotoutumista ja kehitystä. 

Vieraskielisten oppilaiden ja opiskelijoiden kokonaismäärä esi- ja perusopetuksessa sekä perusasteen jälkeisessä tutkintotavoitteisessa koulutuksessa oli vuonna 2007 yhteensä noin 49 400 eli noin 3,8 % kaikista oppilaista ja opiskelijoista. Esiopetukseen osallistui 2 020 vieraskielistä lasta
vuonna 2008, mikä kattaa noin 95 % kuusivuotiaista vieraskielistä. Osuus on 2-3 prosenttiyksikköä
alempi kuin koko tämänikäisen väestön. Perusopetukseen osallistui noin 17 400 vieraskielistä
vuonna 2008, mikä on noin 3 % peruskoulun oppilasmäärästä. Perusasteen jälkeiseen tutkintotavoitteiseen koulutukseen osallistui vuonna 2007 kaikkiaan noin 28 800 vieraskielistä opiskelijaa, mikä on noin 4,2 % tämän koulutuksen opiskelijamäärästä. Lukiokoulutuksessa vieraskielisten osuus oli 2,9 %, ammatillisessa koulutuksessa 4,4 %, ammattikorkeakouluopinnoissa
4,9 % ja yliopistokoulutuksessa 4,1 %.

Venäjänkieliset olivat selkeästi suurin ryhmä vieraskielisistä opiskelijoista. Vironkieliset olivat
toiseksi suurin ryhmä lukiossa ja ammatillisessa koulutuksessa kun taas kiinankieliset ammattikorkeakouluissa ja yliopistoissa. Venäjän-, viron-, kiinan- ja englanninkieliset edustivat yli puolta kaikista vieraskielisistä. 

Ulkomaalaisten opiskelijoiden määrä peruskoulun jälkeisessä koulutuksessa oli vuonna 2007 yhteensä noin 21 500, mikä oli 3,1 % kaikista opiskelijoista. Ulkomaalaisten osuus oli lukiossa 1,5 %, ammatillisessa koulutuksessa 3,2 %, ammattikorkeakouluissa 4,1 % ja yliopistoissa 3,3 %. Ulkomaalaisista opiskelijoista noin 53 % oli eurooppalaisia, noin 26 % Aasiasta ja noin 14 % Afrikasta. Ammattikorkeakoulujen ja yliopistojen ulkomaalaisista opiskelijoista noin kolmannes oli Aasiasta. Vieraskielisten ja ulkomaalaisten opiskelijamääriä tarkasteltaessa on otettava huomioon, että Tilastokeskuksen aineistot sisältävät myös opetusministeriön hallinnonalan ulkopuolella järjestettävän koulutuksen (esimerkiksi työvoimakoulutuksena järjestettävä ammatillisiin tutkintoihin johtava koulutus) ja niin ikään Ahvenanmaalla järjestettävän koulutuksen.

Perus- ja esiopetus

Peruskoulu- ja esiopetusikäisille, joiden suomen tai ruotsin kielen taito ei ole riittävä perusopetuksessa opiskelemiseen, järjestetään perusopetukseen valmistavaa opetusta. Opetuksen järjestäminen on kunnille vapaaehtoista. Opetukseen osallistui vuonna 2008 noin 1 660 oppilasta. Puolen vuoden laajuinen opetus laajeni vuoden2009 elokuussa lukuvuoden mittaiseksi. Sellaisille maahanmuuttajataustaisille oppilaille, joiden suomen tai ruotsinkielen taito ei ole äidinkielen veroinen, voidaan järjestää suomen tai ruotsin kielen opetusta toisena kielenä joko kokonaan tai osittain suomi tai ruotsi äidinkielenä -oppimäärän sijaan. Tätä opetusta järjestetään kunnissa vaihtelevasti, koska se ei ole pakollista. Arvion mukaan neljäsosa maahanmuuttajaoppilaista ei saa tällaista erillistä opetusta. Opetusta järjestettiin Tilastokeskuksen tietojen mukaan syyslukukautena 2007 noin 13 700 oppilaalle. Oman äidinkielen opetusta annettiin Opetushallituksen seurannan mukaan vuonna 2007 noin 11 000 maahanmuuttajataustaiselle oppilaalle. 

Vieraskielisten oppilaiden koulumenestys peruskoulussa on selvästi heikompaa kuin kantaväestöllä (Maahanmuuttajaoppilaat ja koulutus - tutkimus oppimistuloksista, koulutusvalinnoista ja työllistymistä, Opetushallitus 2008). Heikoin yleinen koulumenestys on muista kuin EU-maista tulevilla ensimmäisen polven maahanmuuttajilla. Toisen polven maahanmuuttajilla on kuitenkin kantaväestöä parempi koulumenestys. Tyttöjen koulumenestys on poikia parempi kuten kantaväestöllä. Oppivelvollisuuden suorittaminen keskeytyy 1,5 %:lla maahanmuuttajataustaisista. Vastaava osuus kantaväestöllä on 0,5 %.

Jatko-opintoihin siirtyminen peruskoulun jälkeen

Maahanmuuttajataustaiset jäävät selvästi useammin peruskoulun jälkeisten jatko-opintojen ulkopuolelle kuin kantaväestö. Heikoin asema on muista kuin EU-maista tulevilla ensimmäisen polven maahanmuuttajilla, joista neljännes jää toisen asteen koulutuksen ulkopuolelle. Ammatillisessa koulutuksessa maahanmuuttajista jatkaa yhtä suuri osa kuin kantaväestöstä, mutta lukiokoulutuksessa keskimääräisesti kantaväestöä pienempi osuus. Kuitenkin toisen polven maahanmuuttajilla lukiossa jatkavien osuus on yhtä suuri kuin kantaväestöllä. Osa maahanmuuttajista jää hakemansa ammatillisen koulutuksen ulkopuolelle kielikokeessa hylkäämisen vuoksi. Vailla ammatillista tutkintoa tai ylioppilastutkintoa oli vieraskielisistä peruskoulun vuonna 1996 päättäneistä vielä 27 % vuoden 2004 lopulla kun kantaväestössä vastaava osuus oli 14 %. Maahanmuuttajanaisilla ja -miehillä osuus on suurin piirtein sama. Kantaväestön naisilla osuus oli 10 % ja miehillä 17 %. Erityisen suuri riski jäädä ilman tutkintoa on peruskoulun jälkeen jatko-opintojen ulkopuolelle jäävillä maahanmuuttajanaisilla, joilla riski on noin kolminkertainen verrattuna maahanmuuttajamiehiin.

Ammatillinen koulutus

Ammatillista koulutusta järjestetään sekä omaehtoisena että työvoimapoliittisena koulutuksena. Ammatillisiin perustutkintoihin johtavaa aikuiskoulutusta järjestetään opetussuunnitelma- tai näyttötutkintoperusteisesti. Ammatillista lisäkoulutusta järjestetään oppilaitosmuotoisena ja oppisopimuksena. Pääosa koulutuksesta järjestetään näyttötutkintoihin eli ammatti- ja erikoisammattitutkintoihin valmistavana koulutuksena taikka tutkintojen osina. Sekä ammatillista peruskoulutusta että ammatillista lisäkoulutusta (ammatti- ja erikoisammattitutkinnot) voidaan järjestää myös oppisopimuskoulutuksena.

Maahanmuuttajille järjestettävän ammatilliseen peruskoulutukseen valmistavan koulutuksen tavoitteena on antaa opiskelijoille kielelliset, kulttuuriset ja muut tarvittavat valmiudet ammatillisiin opintoihin siirtymistä varten. Koulutuksen 20–40 opintoviikon laajuudesta kielellisten valmiuksien opintokokonaisuus muodostaa puolet (10–20 opintoviikkoa). Koulutukseen hakeudutaan erillishaulla. Valmistavaa koulutusta on järjestetty vuodesta 1999 lähtien. Vuoden 2007 alusta lukien myös maahanmuuttajien ammatillisen peruskoulutuksen valmistavan koulutuksen suorittamisesta hakijalle annetaan pisteitä otettaessa opiskelijoita ammatilliseen perustutkintoon johtavaan koulutukseen. Opetussuunnitelmien uudet perusteet otettiin käyttöön vuoden 2008 elokuussa. Koulutuksen osat tarkistettiin vastaamaan sekä yleisiä maahanmuuttajien koulutustarpeita että ammatillisen koulutuksen muuta uudistusta.

Vuonna 2010 lupa maahanmuuttajien ammatillisen peruskoulutukseen valmistavan koulutuksen järjestämiseen oli 52 ammatillisen koulutuksen järjestäjällä. Vuonna 2009 opiskelijamäärien toteutuma oli 1 402 opiskelijaa. Opetusministeriön tekemien sekä vuodelle 2009 että vuoden 2010 alusta ammatillisen peruskoulutuksen opiskelijamäärälisäysten yhtenä perusteena on ollut maahanmuuttajien ammatillinen peruskoulutus. Maahanmuuttajien ammatilliseen peruskoulutukseen valmistavan koulutuksen lupia on myönnetty myös lisää ja lisätty jonkin verran järjestäjän kokonaisopiskelijamäärää tämän valmistavan koulutuksen perusteella.

Ammatilliseen perustutkintoon, ammattitutkintoon ja erikoisammattitutkintoon johtavaan koulutukseen osallistui vuonna 2008 opetushallinnon alaisessa koulutuksessa yhteensä 8 485 vieraskielistä opiskelijaa. Näistä oppilaitos- tai oppisopimusmuotoiseen ammatilliseen peruskoulutukseen osallistui 5 762 opiskelijaa ja ammatilliseen lisäkoulutukseen luettaviin näyttötutkintoina suoritettaviin ammattitutkintoihin ja erikoisammattitutkintoihin valmistavaan koulutukseen osallistui yhteensä 2 723 opiskelijaa. Ammatillisiin tutkintoihin johtavaa koulutusta järjestetään myös muilla kuin opetushallinnon hallinnonaloilla, muun muassa Ahvenanmaalla ja etenkin työvoimakoulutuksena työ- ja elinkeinoministeriön hallinnonalalla. Tähän koulutukseen osallistui vuonna 2008 yhteensä 2 310 vieraskielistä opiskelijaa. Opiskelijoista 1 358 opiskeli ammatilliseen perustutkintoon, 940 ammattitutkintoon ja 12 erikoisammattitutkintoon johtavassa koulutuksessa.

Maahanmuuttaja voi hakeutua myös ammatilliseen työvoimakoulutukseen. Vuonna 2009 ammatilliseen työvoimakoulutukseen haki 6 269 ulkomaalaista. Ammatillisen työvoimakoulutuksen aloitti 2 931, suoritti 2 182 ja keskeytti 714 ulkomaalaista.

Maahanmuuttajille erikseen järjestettävä ammatillinen työvoimakoulutus kohdentuu laajasti tarjolla olevaan koulutukseen kaikilla ammattialoilla. Suurimpia koulutusaloja ovat terveyden- ja sairaanhoito, tieliikenne, hallinto- ja toimistotyö, kaupallinen työ, majoitusliike- ja suurtaloustyö sekä kiinteistönhoito ja siivoustyö. Riittävän kielitaidon saavutettuaan maahanmuuttajat osallistuvat pääosin samoihin koulutuksiin kuin muutkin työnhakijat, joten maahanmuuttajille kohdennettuja koulutusohjelmia on toteutettu lähinnä suurimmilla koulutusaloilla ja niillä alueilla, joilla maahanmuuttajaväestöä on eniten.

Korkeakoulut

Vieraskielisten nuorten mahdollisuudet päästä ammattikorkeakouluihin ja yliopistoihin ovat selvästi heikommat kuin suomen- ja ruotsinkielisillä. Osin tämä johtuu maahanmuuttajataustaisten vähäisestä osallistumisesta toisen asteen koulutukseen. Erityisesti vieraskielisten naisten asema on huono verrattuna suomen- ja ruotsinkielisiin naisiin. Ruotsinkielisillä naisilla on yli kolme kertaa paremmat mahdollisuudet päästä korkeakouluihin kuin vieraskielisillä naisilla.

Oppivelvollisuusiän ylittäneiden maahanmuuttajien kotoutumiskoulutus

Kotoutumissuunnitelmien edellytetään sisältävän kattavasti sellaisia toimenpiteitä, jotka edistävät kotoutumista ja soveltuvat yhteisesti sovittuun palvelukokonaisuuteen. Keskeinen väline kotoutumista edistävien ja tukevien taitojen saavuttamiseksi on kotoutumiskoulutus, jota järjestetään sekä työvoimapoliittisena että omaehtoisena koulutuksena. 

Kotoutumiskoulutuksesta ei ole omaa erillislainsäädäntöä. Aikuisten kotoutumiskoulutus järjestetään pääasiassa työvoimapoliittisena aikuiskoulutuksena, josta säädetään julkisesta työvoimapalvelusta annetussa laissa (1295/2002). Koulutus rahoitetaan työ- ja elinkeinoministeriön pääluokasta valmentavan työvoimakoulutuksen määrärahasta. Työvoimapoliittisena aikuiskoulutuksena järjestetään pääasiassa ammatillista perus-, uudelleen-, jatko- ja täydennyskoulutusta. Työ- ja elinkeinoministeriö on antanut ohjeen työvoimapoliittisesta aikuiskoulutuksesta ja siihen hakeutuville ja osallistuville maksettavista etuuksista (TEM/3903/07.02.02/2009). Ohjeessa täsmennetään muun muassa valmentavan työvoimakoulutuksen muotoja ja sisältöalueita.

Työvoimapoliittisesta kotoutumiskoulutuksesta käytetään yleisesti nimitystä maahanmuuttajakoulutus. Koulutus on osa valmentavan koulutuksen kokonaisuutta. Koulutusvalinnoissa ovat etusijalla kotoutumissuunnitelmien piirissä olevat maahanmuuttajat. Koulutukseen voidaan kuitenkin valita myös muita maahanmuuttajia, joiden kohdalla kielitaidon puute estää työllistymistä. Koulutus toteutetaan pääasiassa kokopäiväisenä opiskeluna. Koulutukseen valittavien kirjo on laaja, vaihdellen luku- ja kirjoitustaidottomista akateemisen tutkinnon suorittaneisiin. Suurin yksittäinen ryhmä ovat suomalaisten ja Suomeen muuttaneiden ulkomaalaisten puolisot. Työvoimapoliittisena koulutuksena järjestetään aikuisten maahanmuuttajien kotoutumiskoulutusta, luku- ja kirjoitustaidon opetusta sekä esimerkiksi yleiseen kielitutkintoon valmistavaa kielikoulutusta.

Työvoimapoliittisen kotoutumiskoulutuksen sisältö noudattaa pääosin Opetushallituksen suositusta kotoutumiskoulutuksen opetussuunnitelmaksi. Suunnitelman mukaan koulutukseen sisältyy kielikoulutusta, yhteiskuntaan liittyvää koulutusta sekä työharjoittelua. Kotoutumiskoulutusta järjestetään lähtökohtaisesti 40 opintoviikon koulutuksena. Koulutuksen ajan toimeentulo turvataan kotoutumistuen avulla. Koulutuksen hankinnasta vastaavat elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskukset ja työ- ja elinkeinotoimistot, jotka kilpailuttavat koulutuksen järjestäjät vuosittain. Elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskusten välillä on eroja koulutusten määrässä ja hankinnassa. Eroihin vaikuttaa erityisesti elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskusten alueella asuvien maahanmuuttajien määrä.

Vuoden 2010 alusta tulivat voimaan julkisesta työvoimapalvelusta annetun lain sekä työttömyysturvalain muutokset, joiden myötä työttömän omaehtoisen koulutuksen ajalta voidaan maksaa työttömyyspäivärahaa tai työmarkkinatukea ja ylläpitokorvausta. Työ- ja elinkeinoministeriön ohjeen (Ohje työnhakijan omaehtoisesta opiskelusta työttömyysetuudella, TEM/3497/03.01.05/2009) mukaan kotoutumistukeen oikeutettu maahanmuuttaja voi julkisesta työvoimapalvelusta annetussa laissa ja työttömyysturvalaissa säädetyt edellytykset täyttäessään olla oikeutettu opiskelemaan työttömyysetuudella tuettuna, mutta opiskelun tukemista työttömyysetuudella ei yleensä voida pitää tarkoituksenmukaisena. 

Opetushallinnon hallinnoimaa koulutusta kutsutaan omaehtoiseksi koulutukseksi. Opiskelijat hakeutuvat siihen omaehtoisesti, vapaan opiskeluoikeuden puitteissa. Työhallinto voi kotouttamislain perusteella rinnastaa kotoutumissuunnitelmien piirissä olevilla tällaiset koulutukset työvoimapoliittiseen koulutukseen siten, että opiskelijoille voidaan maksaa toimeentulon turvaamiseksi työvoimakoulutuksen aikaiset etuudet. Tällöin puhutaan ns. rinnasteisesta koulutuksesta. Omaehtoisen koulutuksen rinnastamisesta päättää työ- ja elinkeinotoimisto osana maahanmuuttajan kotoutumissuunnitelmaa. Työ- ja elinkeinotoimistot voivat hyväksyä opetuksen rinnasteiseksi koulutukseksi edellyttäen, että koulutus edistää maahanmuuttajan kotoutumista ja pääsyä työmarkkinoille. Muun muassa vapaan sivistystyön oppilaitokset järjestävät rinnastettavaa koulutusta. Pääkaupunkiseudulla rinnastettavan koulutuksen osuus on viime vuosina ollut noin 40 % kaikesta kotoutumiskoulutuksesta.

Kansaneläkelaitoksen kotoutumistukena maksaman työmarkkinatuen piirissä oli vuonna 2009 yhteensä noin 14 400 työ- ja elinkeinotoimistojen asiakkaina olevaa maahanmuuttajaa. Heistä työvoimapoliittisiin toimenpiteisiin osallistui yhteensä 12 947 henkilöä. Työvoimapoliittisessa kotoutumiskoulutuksessa opiskeli yhteensä 8 152 kotoutumissuunnitelmien piirissä ollutta. Työvoimapoliittiseen aikuiskoulutukseen rinnastettuun omaehtoiseen koulutukseen osallistui 6 257 henkilöä. Kansaneläkelaitoksen maksaman kotoutumistuen piirissä olevista 2 969 henkilöä oli työharjoittelussa tai työelämävalmennuksessa.

Työ- ja elinkeinoministeriö kohdensi vuonna 2009 valmentavana työvoimapoliittisena aikuiskoulutuksena järjestettyyn maahanmuuttajakoulutukseen noin 29,8 miljoonaa euroa. Opiskelijatyöpäivän keskihinta oli 29,8 euroa ja koulutusta toteutui 1 079 469 opiskelijatyöpäivää. koulutuksen hankintaan käytettiin yhteensä noin 32,2 miljoonaa euroa. Vuonna 2009 valmentavaan koulutukseen haki 14 639 ulkomaalaista, koulutuksen aloittaneita oli 15 232, suorittaneita 13 005 ja keskeyttäneitä 1 793.  

Maahanmuuttajien työllisyys

Suoraan työhön tai opiskelemaan Suomeen tulleiden osuus kaikista muuttaneista kasvoi 2000-luvun ensimmäisinä vuosina voimakkaasti. Työttömyysaste oli laskussa ja työvoiman tarjonta hidastumassa aina lokakuuhun 2008 asti. Työvoiman maahanmuutto jatkoi vuonna 2007 alkanutta voimakasta nousuaan vielä vuoden 2008, jolloin työntekijän oleskelulupahakemuksia jätettiin 6 890. Vuonna 2009 määrä laski 42 % ollen 3 964. Syksyllä 2008 alkaneen kansainvälisen taloudellisen taantuman vaikutukset näkyvät selkeästi maahanmuuton ja työntekijän oleskelulupahakemusten vähenemisenä.  

Vaikka maahanmuuton määrä taantuman vuoksi vähenee, on tilanne todennäköisesti tilapäinen. Lokakuussa 2008 annetussa kotouttamislain toimeenpanon selonteossa arvioitiin, että väestön ikääntyminen ja eläkkeelle siirtyminen on johtamassa työikäisen määrän supistumiseen alle työmarkkinoiden tarpeen. Maahanmuutto on yksi osatekijä tulevan työvoimapulan paikkaamiseen Suomessa ja taloudellisen tilanteen kohentuessa uusia työntekijöitä tarvitaan jälleen monelle alalle. 

Vuoden 2009 lopussa Suomessa vakinaisesti asuvasta 155 700 ulkomaan kansalaisesta työikäisiä (15–64-vuotiaita) oli noin 125 400 eli 81 %. Osuus on huomattavasti korkeampi kuin suomalaisilla, joista 66 % on työikäisiä. Suomen kansalaisten työvoimaosuus on noin 73 %. Jos ulkomaan kansalaisten työvoimaosuus nousisi suomalaisten tasolle, työvoiman määrä lisääntyisi noin 15 000 henkilöllä. Tilastokeskuksen työssäkäyntitilaston mukaan ulkomaalaisten työllisyysaste oli vuoden 2008 lopussa 52 % ja työttömyysaste 19 %. Naisten työttömyysaste oli 23 % ja miesten 19 %. Helmikuun lopussa 2010 oli työ- ja elinkeinoministeriön arvion mukaan ulkomaan kansalaisten työttömyysaste oli 24 %.  Työttömyysasteessa on suuria eroja kansalaisuusryhmien välillä. Erityisen korkea työttömyysaste on Somalian, Irakin, Iranin, Afganistanin ja Marokon kansalaisilla. Työnhakijoina on myös luku- ja kirjoitustaidottomia sekä suurten perheiden äitejä, joiden nopea työllistymien ei ole realistista. 

Työttömistä työnhakijoista oli marraskuun 2009 lopussa ulkomaiden kansalaisia 15 300, mikä on 3 200 enemmän kuin edellisen vuoden lokakuussa. Ulkomaalaisista työttömistä työnhakijoista oli EU/ETA-maiden kansalaisia lokakuun lopussa 3 600, mikä on 1 100 enemmän kuin vuosi sitten. Toisaalta Suomessa asui maahanmuuttajia yli 10 000 enemmän kuin edellisenä vuotena vastaavaan aikaan. 

Maahanmuuttajien työttömyydessä myös alueelliset erot ovat suuria. Korkeimmat työttömyysluvut ovat Lapissa, Kainuussa, Pohjois- Karjalassa ja Keski-Suomessa.  

Maahanmuuttajien kantaväestöön verrattuna korkeaa työttömyysastetta selittävät useat tekijät. Useimmissa työpaikoissa edellytetään ainakin auttavaa suomen tai ruotsin kielen taitoa ja kielitaidon hankkiminen vie aikaa.  Muista Pohjoismaista poiketen Suomessa käytännössä kaikki työikäiset työttömät vasta maahan muuttaneet kotoutumissuunnitelmien piirissä olevat ohjataan työ- ja elinkeinotoimistojen asiakkaiksi riippumatta kielitaidosta ja muista työelämän perusvalmiuksista. Työttömien joukossa on myös paljon 1990-luvun laman seurauksena työttömiksi jääneitä ikääntyneitä pitkäaikaistyöttömiä. Maahanmuuttajalta puuttuu usein myös kontakteja, jotka auttavat työpaikan löytämisessä. Ammattitaito ja osaaminen eivät aina vastaa työmarkkinoiden tarpeita ja niiden tunnistamisessa ja tunnustamisessa on puutteita.  

Erityistukea tarvitsevat ryhmät

Haavoittuvassa asemassa olevien maahanmuuttajanaisten asemaa on tarkasteltu sisäasiainministeriössä toimineessa poikkihallinnollisessa työryhmässä vuosina 2008 - 2009, jossa taustalla oli erityisesti thai-hierontapaikoissa työskentelevien maahanmuuttajanaisten elämäntilanne ja kotoutumistarpeet. Maahanmuuttajanaiset ovat kuitenkin muun muassa Suomeen muuton perusteen, aiemman koulutuksen ja sosio-ekonomisen taustan suhteen erittäin heterogeeninen ryhmä. Nämä kaikki tekijät vaikuttavat myös kotoutumiseen.

Thaimaan kansalaisten määrä oli vuoden 2009 lopussa yhteensä 4 498 henkilöä. Heistä suurin osa, 3 897, oli naisia. Työryhmätyöskentelyn aikana toteutetut selvitykset sekä eri viranomaisilta ja järjestöiltä kerätty tieto osoitti, että thaimaalaisten naisten ryhmässä on henkilöitä, jotka erityisen haavoittuvassa asemassa olevina ovat syrjäytymässä tai jo syrjäytyneet suomalaisesta yhteiskunnasta. Erityisen haavoittuvassa asemassa ovat naiset, jotka ovat muuttaneet Suomeen perhesyistä sekä kouluttamattomina ja luku- ja kirjoitustaidottomina ovat jääneet perus- ja kotouttamispalveluiden ulkopuolelle. Palvelujärjestelmän ulkopuolelle jäämisen taustalla on myös kohderyhmän epäluuloisuus viranomaisten toimintaa kohtaan. Selvitysten tulokset heijastelevat osin myös muualta muuttaneiden puolisoiden tilannetta. 

Työryhmätyöskentelyssä saatu tieto osoitti myös, että naiset ovat hyvin usein joutuneet kokemaan avioliitossaan perhe- ja parisuhdeväkivaltaa. He ovat saattaneet saada puolisonsa tai oman kulttuuriyhteisönsä kautta virheellistä tietoa esimerkiksi siitä, miten avioerotilanne vaikuttaa oleskeluoikeuteen Suomessa. Oleskeluluvan epäämisen uhkaamina naiset ovat saattaneet jäädä parisuhteeseen, jolloin väkivallalle uhriutuminen on jatkunut eikä sitä viranomaistoimenpitein ole voitu katkaista ja tarjota tarvittavia tukitoimia. On kuitenkin vaikea arvioida, kuinka paljon thaihierontapaikoissa työskentelevistä naisista on kouluttamattomina, kielitaidottomina ja perheväkivallan kokemuksista johtuen syrjäytyneet tai syrjäytymässä yhteiskunnasta. 

Palvelujärjestelmän ulkopuolelle jääneiden maahanmuuttajanaisten tavoittaminen viranomaisresurssein on vaikeaa. Se edellyttää esimerkiksi järjestöjen osaamisen ja kokemuksen hyödyntämistä. Etsivän työn keinoin voidaan rakentaa kohderyhmään luottamusta ja tätä kautta tukea maahanmuuttajanaista rakentamaan sosiaalista verkostoa esimerkiksi järjestöjen ylläpitämissä matalan toiminnan paikoissa ja tarjoamaan tietoa yhteiskunnan palvelujärjestelmästä ja sinne hakeutumisesta. Etsivän työn kautta voidaan tavoittaa tuen tarpeessa olevia maahanmuuttajia, mutta lisäksi tulee tarjota tietoa ja pystyä suunnitelmallisesti ohjaamaan asiakas julkisiin palveluihin ja muihin kotoutumista tukeviin toimiin ja konkreettisesti opastamaan näiden palveluiden käyttöä.

Hyvien etnisten suhteiden edistäminen sekä syrjinnän ja rasismin torjuminen

Hyvät etniset suhteet edistävät maahanmuuttajien kotoutumista ja yhteiskunnallista yhteenkuuluvuuden tunnetta. Vuorovaikutusta kehittämällä voidaan myös pyrkiä ennaltaehkäisemään väestöryhmien välisten näkemyserojen kehittymistä konflikteiksi.  

Myönteinen vuorovaikutus kantaväestön kanssa parantaa osaltaan maahanmuuttajien kotoutumismahdollisuuksia - ja motivaatiota, edesauttaa kielen oppimista ja ympäröivän yhteiskunnan arvoihin tutustumista. Verkostot kantaväestöön ja muihin maahanmuuttajiin toimivat usein myös epävirallisina kanavina työllistymisessä. Onnistuneiden kontaktien kautta myös kantaväestöllä on mahdollisuus tutustua maahanmuuttajiin. Rasismin ja syrjinnän kokemuksilla puolestaan voi olla pitkäaikaisiakin negatiivisia vaikutuksia paitsi yksilön hyvinvointiin niin myös kotoutumiseen. 

Kotouttamislain 7 a §:n mukaan kunnan kotouttamisohjelmaan tulee sisältyä toimenpiteitä etnisen tasa-arvon ja hyvien etnisten suhteiden edistämiseksi ja syrjinnän ehkäisemiseksi. Sisäasiainministeriö suoritti vuonna 2009 kunnille kohdennetun kyselyn, jossa tarkasteltiin muun muassa kuntien kotouttamisohjelmien sisältämiä toimenpiteitä hyvien etnisten suhteiden edistämiseksi. Lähes kaikki kotouttamisohjelmia koskevaan kyselyyn vastanneista kunnista ilmoittivat, että konkreettisia toimenpiteitä maahanmuuttajaväestön ja muun väestön välisen vuorovaikutuksen lisäämiseksi on toteutettu, mutta käytännössä hyvien etnisten suhteiden edistäminen on ymmärretty suunnitelmissa hyvin eri tavoin.  

Yhdenvertaisuuslain (21/2004) tarkoituksena on edistää ja turvata yhdenvertaisuuden toteutumista sekä tehostaa syrjinnän kohteeksi joutuneen oikeussuojaa. Lain mukaan viranomaisilla on velvollisuus kaikessa toiminnassaan edistää yhdenvertaisuutta tavoitteellisesti ja suunnitelmallisesti ja tarvittaessa muuttaa niitä olosuhteita, jotka estävät yhdenvertaisuuden toteutumista. Laki edellyttää, että kaikki viranomaiset laativat yhdenvertaisuussuunnitelman. Viranomaisten yhdenvertaisuussuunnitelmien tulisi sisältää konkreettiset toimenpiteet rasismin ja syrjinnän torjumiseksi ja yhdenvertaisuuden edistämiseksi aktiivisesti ja suunnitelmallisesti. Kotouttamisohjelmien valmistelussa ja toteuttamisessa tulee huomioida se, mistä yhdenvertaisuussuunnitelmissa on sovittu. 

Viranomaiset voivat tukea hyviä etnisiä suhteita ja myönteistä vuorovaikutusta muun muassa kehittämällä monimuotoista kaupunki- ja palvelurakennetta, tarjoamalla tiloja eri väestöryhmien kohtaamisille, organisoimalla vuoropuhelurakenteita, tarjoamalla maahanmuuttajille tietoa osallistumismahdollisuuksista, tekemällä aktiivista asennetyötä, jakamalla tietoa maahanmuutosta ja eri kulttuureista, toteuttamalla yhdenvertaisuutta tukevia sekä rasismin ja syrjinnän vastaisia toimenpiteitä. 
Myönteisen vuorovaikutuksen edistämisessä kansalaisyhteiskunnan toimijoilla on keskeinen rooli. Maahanmuuttajien oman järjestötoiminnan kehittäminen sekä maahanmuuttajien osallistuminen perinteisten suomalaisten järjestöjen toimintaan on tärkeä kotoutumista edistävä tekijä. Hyvin toimivat maahanmuuttajajärjestöt toimivat viranomaisten ja muiden järjestöjen yhteistyökumppaneita sekä tukevat uusia muuttajia heidän kotoutumisprosessissaan kieli- ja kulttuuriosaamisensa sekä verkostojensa avulla. Lisäksi ne toimivat uusien yhteisöjen oman äidinkielen ja kulttuurin säilyttämisen ja kehittämisen hyväksi. Järjestöt saavat rahoitusta toimintaansa muun muassa ministeriöiltä, EU-rahastoista, Raha-automaattiyhdistykseltä ja kunnilta, jotka tukevat järjestöjen toimintaa taloudellisesti ja antamalla muun muassa tiloja käyttöön korvauksetta. Hyviä etnisiä suhteita voidaan edistää suuntaamalla rahoitusta niin, että hyvien etnisten suhteiden edistäminen vaikuttaa myönteisesti rahoituksen saamiseen.    
Kotouttamisen kustannukset kunnille ja niiden korvaaminen valtion varoista
Maahanmuuttajilla, joilla on kotikunta Suomessa, on oikeus perus- ja muiden palveluiden käyttöön yhdenvertaisesti Suomen kansalaisten kanssa. Erikseen heidän palvelutarpeistaan ja palveluiden käytöstään ei ole käyttävissä kattavaa tietoa. Valtion taloudellisen tutkimuskeskuksen ja Stakesin työministeriölle vuonna 2006 tekemän selvityksen mukaan maahanmuuttajat ja pakolaiset käyttävät sosiaali- ja terveydenhuollon palveluita keskimäärin vähemmän kuin kantaväestö. Selittäviksi tekijöiksi katsottiin muun muassa maahanmuuttajaväestön ikärakenne ja se, etteivät palvelut kaikilta osin vastaa tarpeita. Peruspalvelujen lisäksi kotoutumisen edistämiseksi tuotetaan erityispalveluja. Valtion talousarviossa varataan kotouttamislain mukaisesta toiminnasta aiheutuviin kustannuksiin sisäasiainministeriön pääluokkaan erilliset määrärahat. 

Vuonna 2009 sisäasiainministeriön pääluokasta korvattiin kunnille pakolaisten vastaanoton järjestämisestä aiheutuvia kustannuksia yhteensä 51,89 milj. euroa, joista
- laskennallisina korvauksina 17,34 milj. euroa;
- korvauksina kotoutumis- tai toimeentulotuen maksamisesta aiheutuvia kustannuksia 13,43 milj. euroa;
- korvauksina tulkkipalvelujen järjestämisestä 7,33 milj. euroa;
- korvauksina alaikäisten yksintulleiden tukipalvelujen järjestämisestä 1,77 milj. euroa sekä
- pitkäaikaisten ja huomattavien sosiaali- ja terveyspalveluiden erityiskorvauksina 11,63 milj. euroa.

Lisäksi pääministeri Vanhasen II hallituksen ohjelman mukaisiin maahanmuuttajien työllistämisen ja kotoutumisen edistämisen hankkeisiin pääkaupunkiseudulla ja muilla merkittävillä maahanmuuttoalueilla oli vuoden 2009 talousarviossa käytettävissä 1 milj. euroa.  

Perusopetukseen valmistavan opetuksen rahoitus on osa valtionosuusjärjestelmää. Se ei kuulu kunnan rahoitusosuuteen, vaan rahoitetaan kokonaan valtionosuuksilla. Vuonna 2009 opetuksen järjestämisen kokonaiskustannus oli 19,3 milj. euroa.
 
Kunnat voivat hakea valtionavustusta perusopetuksen suomi/ruotsi vieraana kielenä sekä oman äidinkielen opetuksen järjestämiseen. Valtionavustus suoritetaan jälkikäteen, enintään 86 % opetustuntien laskennallisten kustannusten perusteella. 

Valtionosuusrahoitteisessa oppilaitosmuotoisessa ammatillisessa peruskoulutuksessa oli vuonna 2008 yhteensä 4 180 ulkomaalaista opiskelijaa (äidinkieli muu kuin suomi, ruotsi tai saame). Kokonaiskustannus keskimääräisellä yksikköhinnalla laskettuna oli noin 40,2 milj. euroa. Siihen sisältyvän maahanmuuttajien ammatilliseen peruskoulutukseen valmistavan koulutuksen osuus vuonna 2008 oli noin 11,5 milj. euroa. Vuonna 2009 tämän valmistavan koulutuksen kustannukset olivat noin 14,3 milj. euroa. Opetusministeriö osoittaa myös vuosittain maahanmuuttajien ammatilliseen peruskoulutukseen, kehittämiseen ja tukemiseen määrärahan, joka vuonna 2009 oli 200 000 euroa.

Muissa peruspalveluissa ei maahanmuuttajien palvelujen järjestämiseksi ole valtion talousarviossa varattu erillisiä määrärahoja. 

Työvoimapoliittisena koulutuksena järjestettävä aikuisten maahanmuuttajien kotoutumiskoulutus rahoitetaan työ- ja elinkeinoministeriön pääluokasta. Vuonna 2009 työ- ja elinkeinoministeriö kohdensi kotoutumiskoulutukseen noin 30 milj. euroa.  Lisäksi kotoutumistukeen oikeuttavaksi kotoutumiskoulutukseksi voidaan rinnastaa muiden oppilaitosten järjestämä kotoutumista edistävä koulutus, esimerkiksi kansalaisopistojen järjestämä suomen/ruotsin kielen opetus. Tällöin opetus rahoitetaan normaalijärjestelmän mukaisesti valtionosuuksin ja kuntien omarahoitusosuuksilla. Rinnasteisen opetuksen järjestämisen kokonaiskustannuksista ei ole käytettävissä seurantatietoja.

Seuranta

Valtioneuvoston periaatepäätöksenä vuonna 2006 annetussa hallituksen maahanmuuttopoliittisessa ohjelmassa todetaan, että maahanmuuttopolitiikan hallinta edellyttää politiikan toimeenpanon nykyistä tarkempaa seurantaa. Maahanmuuttopoliittisessa ohjelmassa mainitaan muun muassa, että kotouttamista ja koulutusta sekä eri väestöryhmien välisten etnisten suhteiden edistämistä koskevien toimenpiteiden vaikuttavuutta tulee arvioida ja vaikuttavuuden arviointia varten tulee kehittää mittareita.

Kunnat seuraavat kotouttamista ja arvioivat kotouttamisen vaikuttavuutta alueellaan. Työministeriö teki vuodesta 2000 lähtien kotouttamislain toimeenpanosta vuosittain seurantakyselyn kunnille. Viimeinen kysely kotouttamislain toimeenpanosta tehtiin vuonna 2006. Tavoitteena oli saada yleistä tietoa kotouttamispalvelujen tilasta ja kehityksen suunnasta, toimijoista ja resursseista. Muutoin kuntien seurantaa ei ole ohjattu tai ohjeistettu.

Kotoutumista ja maahanmuuttajien elinolosuhteita on tutkittu erillistutkimuksin. Tilastokeskus julkaisee vuosittain raporttia Ulkomaalaiset ja siirtolaisuus, jossa kerätään tilastoja muun muassa maahan- ja maastamuutosta, ulkomaalaisväestön rakenteesta ja maahanmuuttajien sosio-ekonomisesta asemasta. Ministeriöt keräävät oman hallinnollisen seurantansa yhteydessä myös maahanmuuttajaväestöön liittyvää tietoa. 

Kotouttamisen, kotoutumisen ja hyvien etnisten suhteiden seurannan ja arvioinnin kehittämiseksi sisäasiainministeriössä käynnistettiin vuonna 2009 kaksi EU:n kotouttamisrahaston osaksi rahoittamaa hanketta, joiden tavoitteena on kehittää kokonaisvaltaista seurantajärjestelmää. Hankkeissa kehitetään paikallistason toimijoille suunnattua palveluseurantakyselyä ja maahanmuuttajille suunnattua maahanmuuttajabarometriä sekä näitä tukevia indikaattoreita. Hankkeet pohjautuvat aiemmissa hankkeissa tuotettuun tietoon ja materiaaliin. Seurantajärjestelmää kehitetään ja testataan vuoden 2010 aikana ja tavoitteena on saada seurantajärjestelmä käyttöön vuoden 2011 alusta lukien. EU:ssa yksi vuoden 2009 tärkeimmistä teemoista oli kotouttamisen vaikuttavuuden arviointiin tarpeellisten indikaattoreiden luominen, joten kehittämistyössä on pyritty huomioimaan myös eri EU-maissa tehtävä työ. 

2.2 Kansainvälinen kehitys sekä ulkomaiden ja EU:n lainsäädäntö

Maahanmuuttajien kotouttaminen eräissä EU-maissa sekä Kanadassa

Ruotsi

Ruotsilla on pitkä historia maahanmuuton kohdemaana. Kotouttamispolitiikkaa 28 maassa vertailevassa Mipex-raportissa Ruotsi sijoittuu kärkeen.

Hallituksen kotouttamispolitiikan yhteensovittamisesta on vuodesta 2007 lähtien vastannut kotouttamis- ja tasa-arvoministeriö. Muut hallinnonalat vastaavat kotouttamispolitiikan toteuttamisesta omalla toimialueellaan läpivirtausperiaatteen mukaisesti. 

Paikallistasolla kunnat vastaavat vasta maahan saapuneiden perehdytyksestä. Kunnilla on velvollisuus laatia maahanmuuttajien perehdytyssuunnitelma yhdessä asianosaisen sekä työhallinnon viranomaisten kanssa. Perehdytyssuunnitelma sisältää muun muassa ruotsinkielen opetusta (undervisning i svenska för invandrare, sfi), työelämäyhteyksien luomista sekä suunnitelman lasten koulukäynnin tai päivähoidon järjestämisestä. Kiintiöpakolaiset sijoitetaan suoraan kuntiin. Oleskeluluvan saaneilla turvapaikanhakijoilla on oikeus valita asuinkuntansa. Ainostaan siinä tapauksessa, että he tarvitsevat apua pysyvän asunnon löytämisessä, heidän tulee muuttaa siihen kuntaan, josta kuntapaikka osoitetaan. Kuntaan sijoittumisen jälkeen pakolaisilla on oikeus toimeentulotukeen samoilla perusteilla kuin Ruotsin kansalaisillakin.

Maahanmuuttajien työllistymistä tuetaan useilla edistävillä ohjelmilla. Näistä esimerkkejä ovat työ- ja kehittymistakuu, sfi-opetukseen liitetty tuettu ensivaiheen työllistäminen (Instegsjobb) sekä tuki vähintään 12 kuukautta työttömänä olleen tai vasta maahan saapuneen maahanmuuttajan työllistävälle työnantajalle. Työviranomaisille on lisätty resursseja vasta maahan saapuneiden aiemman ammatillisen osaamisen arviointiin ja korkeasti koulutettujen maahanmuuttajien tarpeisiin on räätälöity täydentävää koulutusta. Kuntia kannustetaan edistämään vasta maahan saapuneiden kotoutumista bonus-järjestelmällä, jonka mukaisesti kunnille maksetaan 20 000 Ruotsin kruunua jokaisesta, joka menestyksekkäästi suorittaa sfi-kurssin tai joka saa työpaikan tai työharjoittelupaikan 12 kuukauden sisällä kuntapaikan vastaanotosta. 

Koska useimmat kotouttamistoimenpiteet järjestetään läpivirtausperiaatteella, ei hallituksella ole varsinaista erillistä kotouttamisbudjettia. Alkuvaiheen kotouttamistoimenpiteisiin on kohdennettu noin 25 miljoonaa Ruotsin kruunua ja maahanmuuttajille myönnettäviin kodinsisustuslainoihin noin 14,5 miljoonaa Ruotsin kruunua. Lisäksi pääosin EU:n budjetista rahoitettaviin kotouttamistoimenpiteisiin kohdennetaan 13 miljoonaa Ruotsin kruunua ja avustuksiin käytettäväksi rasismin ja syrjinnän vastaiseen toimintaan kohdennetaan noin 52,5 miljoonaa Ruotsin kruunua.

Ruotsissa ei kotouttamisesta ole aiemmin säädelty erillisellä kotouttamislailla. Hallitus on vuonna 2009 antanut esityksen vasta maahan tulleiden maahanmuuttajien perehdyttämiseksi työllistämisen edistämiseksi (2009/10:60, Nyanlända invandrares arbetsmarknadsetablering – egenansvar med professionellt stöd). Lakiesitys sisältää myös säännökset vastuista ja korvauksista, joilla pyritään helpottamaan ja nopeuttamaan vasta maahan saapuneiden kotoutumista ja työelämään pääsyä sekä esityksen kotouttamisen koordinointivastuu siirtämisestä kunnilta työvoimatoimistoille (Arbetsförmedling). Kunnat olisivat kuitenkin yhä merkittävässä roolissa ja vastaisivat asuntojen järjestämisestä, ruotsin kielen opetuksesta maahanmuuttajille, yhteiskuntaan perehdyttämisestä sekä lasten ja nuorten vastaanoton ja kotoutumista edistävien toimenpiteiden järjestämisestä. Esitys sisältää myös ehdotuksen perehdytysluotsista, joka ohjaisi henkilökohtaisesti kotoutujaa työn tai opiskelupaikan löytämisessä ja jolle maksettaisiin tuloksista riippuvaa korvausta.  

Tanska
Tanskassa kotouttamisen päävastuuviranomainen on Pakolais-, maahanmuutto- ja kotouttamisministeriö (Ministeriet for Flygtninge, Indvandrere og Integration). Ministeriö perustettiin vuonna 2001, jolloin sille siirrettiin aikaisemmin sisäasiainministeriölle kuuluneet tehtävät.  

Paikallisella tasolla kotouttamisesta vastaavat kunnat. Maahanmuuttajien kotouttamisesta säädetään kotouttamislaissa ja tanskan kielen opetuksesta aikuisille annetussa laissa. Vuonna 1999 voimaan tulleen kotouttamislain mukaan kunnan velvollisuus on järjestää maahanmuuttajien perehdytysohjelmia, mutta valtio vastaa ohjelmien kustannuksista. Kunnille maksettavat avustukset on suunniteltu siten, että ne ovat kuntien kannalta kannustavia. Jokaisesta maahanmuuttajasta tai pakolaisesta, joka suorittaa tanskan kielen tutkinnon tai on säännöllisessä työssä vähintään kuuden kuukauden ajan, maksetaan kunnalle lisätukea. Kunnat järjestävät pakolaisille ja muille kolmansista valtioista muuttaville maahanmuuttajille kolmivuotisen perehdytysohjelman, johon maahanmuuttajan velvoitetaan osallistuvan. Perheenjäsenet, EU- ja Pohjoismaiden kansalaiset, sekä työperusteisesti muuttaneet koulutetut työntekijät on vapautettu velvollisuudesta. Perehdytysohjelma sisältää tanskan kielen opetusta, perehdytystä tanskalaiseen yhteiskuntaan sekä työvoimapoliittisia toimenpiteitä. Mikäli kolmansista maista muuttanut maahanmuuttaja ei osallistu perehdytysohjelmaan, hänen kotoutumistukeaan voidaan alentaa ja pysyvän oleskeluluvan saaminen vaarantuu. Kotoutumistuen määrä on alhaisempi kuin sosiaaliavustus muutoin. 

Oleskeluluvan myöntämisen yhteydessä Ulkomaalaisvirasto (Udlændingeservice) päättää missä maan osassa maahanmuuttajan tulee asua. Muuttaminen toiseen kuntaan on mahdollista vain, mikäli vastaanottajakunta hyväksyy vastuun perehdytysohjelman järjestämisestä. Muuttaminen ilman suostumusta voi aiheuttaa maahanmuuttajan saaman avustusten pienenemisen tai sen maksamisen lopettamisen ja estää pysyvän oleskeluluvan saannin. Pysyvän oleskeluluvan saaminen edellyttää pääsääntöisesti kotoutumissuunnitelman noudattamista ja läpäistyä tanskan kielen koetta. Edellytykset perheenyhdistämiselle ovat Tanskassa EU-maiden tiukimmat. 

Tanskassa on käynnissä useita hankkeita maahanmuuttajanuorten ja lasten syrjäytymisen ehkäisemiseksi. Ghettoistumisen vastainen strategia käynnistettiin 2004. Tarkoituksena on pysäyttää alkanut negatiivinen kehitys ja selvittää ongelmia vaarassa olevilla asuinalueilla. Toimenpiteitä ovat muun muassa akuuttiavun tarjoaminen kuormitetuille asuinalueille ja ympäristön kehittäminen tasapainoisemmaksi ja kotoutumista edistäväksi. Vuonna 2006 käynnistettiin kulttuurien välinen dialogi, jossa tavoitteena oli kannustaa muslimeja keskusteluun muun muassa kotoutumisesta ja pilakuvakohun jälkeisestä tilanteesta. 

Valtion talousarviossa kotouttamistoimenpiteisiin on kohdennettu noin 1,254 miljoonaa Tanskan kruunua (170 miljoonaa euroa). Kohdennus sisältää myös kotoutumiskoulutuksen ja tanskan kielen kurssien kustannukset. 

Norja
Norjan integraatiopolitiikka on menestynyt Mipex-vertailussa, erityisesti poliittisen osallistumisen ja työelämään pääsyn osalta.  
Kotouttamispolitiikan päävastuuviranomainen ja yhteensovittamisesta vastaava viranomainen on työ- ja integraatioministeriö (Arbeids- og inkluderingsdepartementet). Kotouttamispolitiikka on kuitenkin määritelty hallintorajat ylittäväksi ja kukin hallinnonala vastaa kotouttamistoimenpiteille asetettujen valtakunnallisten tavoitteiden saavuttamisesta.  Kotouttamis- ja monimuotoisuusvirasto (Directorate of Integration and diversity, IMDI) vastaa pakolaisten sijoittamisesta. Lapsi- ja yhdenvertaisuusministeriö (Varne- og likestillingsdepartementet) vastaa etnisen syrjinnän ja pakkoavioliittojen ehkäisemisestä. 
Kotouttamislaissa säädetään muun muassa kiintiöpakolaisten sijoittamisesta kuntiin ja maahanmuuttajille järjestettävästä perehdytyksestä. Kunnilla on velvollisuus järjestää ja tarjota vähintään 300 tunnin norjan kielen ja yhteiskuntatietouden opetusta, johon maahanmuuttajilla on velvollisuus osallistua. Todistus 300 opetustunnin suorittamisesta tai riittävä kielitaito norjan tai saamen kielessä on edellytys pysyvän oleskeluluvan ja kansalaisuuden saamiseksi. Pakollisen velvollisuuden lisäksi maahanmuuttaja voi tarveperusteisesti saada lisäopetusta korkeintaan 3000 tuntia. Perehdytysohjelmaan osallistuvalle maksetaan korvaus, joka vastaa kaksi kertaa kansallisen sosiaalivakuutuksen mukaista peruskorvausta, vuodessa noin 16 776 euroa. Mikäli opiskelu tapahtuu samanaikaisesti työssäkäynnin kanssa, palkka ei vaikuta korvaukseen. Norjan perehdytysohjelma on tuottanut hyviä tuloksia, yli puolet ohjelmaan osallistuneista on sijoittunut työelämään tai työharjoitteluun ohjelman päätyttyä.
Kotouttamis- ja monimuotoisuusvirasto (IMDI) sijoittaa yhteistyössä kuntien kanssa kiintiöpakolaiset ja oleskeluluvan saaneet turvapaikanhakijat kuntiin. Tavoitteena on kuntapaikan saaminen kuuden kuukauden sisällä oleskeluluvan saamisesta. Kunnat vastaavat asunnon tarjoamisesta ja tarvittavista alkuhankinnoista, sekä opastuksesta.

Norjassa on kehitetty konkreettisia ja selkeitä kotouttamispolitiikan seuranta-alueita, joita seurataan yhden tai useamman indikaattorin avulla. Kohteilla on pitkän aikavälin tavoitteita ja niiden toteutumisesta raportoidaan vuosittain talousarvion yhteydessä. 

Norja on kohdentanut kotouttamiseen vuositasolla noin 70 588 000 euroa.

Hollanti

Hollannissa päävastuu kotoutumisesta on vuodesta 2006 lukien ollut asumis- ja ympäristöministeriöllä. Muut ministeriöt, keskeisimmin opetusministeriö, sosiaaliministeriö ja oikeusministeriö, vastaavat kotouttamisesta omalla vastuualueellaan. Kotoutumisohjelmien toimeenpanosta vastaava viranomainen on IND Home - Immigratie en naturalisatiedienst. 

Kotouttamislain ohella kotouttamisesta säädetään laissa kotouttamisesta ulkomailla ja kotouttamisohjelmasta. Kotouttamispolitiikassa painottuu lähtömaassa ja itseopiskelumateriaalilla tapahtuva perehdytys. Lisäksi hengellisille johtajille on räätälöity oma ulkomailla tapahtuvan kotoutumisen ohjelmansa. Maahanmuuttajan tulee suorittaa hyväksytysti koe hollannin kielestä ja yhteiskunnasta ennen Alankomaihin pääsyä ja vastata itse kaikista aiheutuvista kuluista.

Kunnille on asetettu velvoite pakolaisten vastaanottoon. Paikallistasolla kunta myös vastaa maahanmuuttajien aloitushaastattelun järjestämisestä ja kotoutumissuunnitelman laatimisesta, joihin maahanmuuttajalla on sakon tai etuuksien leikkauksien uhalla velvollisuus osallistua. Suunnitelma sisältää tarvittaessa 600 tunnin kielen opetusta ja yhteiskuntaan perehtymistä. Maahanmuuttaja rahoittaa kotoutumiskurssit itse ja läpäistyn kokeen jälkeen kurssien kuluista palautetaan 70 %, kuitenkin korkeintaan 3000 euroa. Kotoutuja voi saada lainaa kotoutumisesta aiheutuvien kulujen maksamiseksi. Jokaisen, joka on käynyt Alankomaissa koulua vähemmän kuin kahdeksan vuotta, tulee osoittaa kotoutuminen kotoutumiskokeella. Pitkäaikainen oleskelulupa voidaan jättää myöntämättä, mikäli maahanmuuttaja ei läpäise kotoutumiskoetta.  

Käynnissä on useita ruohonjuuritason kotouttamishankkeita, parhaiden käytäntöjen tunnistamista ja palkitsemista ja kampanjoita kulttuurien välisen vuorovaikutuksen edistämiseksi. Kolmannen sektorin ja vapaaehtoisuuden rooli kotouttamisessa on vahva. Käytössä on muun muassa kielikumppanuusjärjestelmä, jossa uudet maahanmuuttajat saavat vapaaehtoisen ohjaajan, joka sitoutuu tehtävään vähintään puoleksi vuodeksi. 

Vuonna 2009 kotouttamisohjelmiin osallistumisen kannustamiseen kohdennettiin 90 miljoonaa euroa, nuorten vammaisten henkilöiden kotoutumiseen 34 miljoonaa euroa, nuorten maahanmuuttajien koulutuksen keskeyttämisen ehkäisyyn 39 miljoonaa euroa, lähiökeskittymien kehittämiseen 115,5 miljoonaa euroa sekä sosiaalisten innovatiivisiin ohjelmiin, jotka edesauttavat turvallisuutta, hoiva-alaa ja energian saantia kohdennettiin 29 miljoonaa euroa.

Saksa

Liittovaltion tasolla kotouttamisasioista vastaavat sisäasiainministeriö, työ- ja sosiaaliministeriö, perhe-, seniori-, nais-, ja nuorisoministeriö, koulutus- ja tutkimusministeriö ja oikeusministeriö. Liittovaltion maahanmuutto- ja pakolaisvirasto (Bundesamt für Migration und Flüchtlinge) vastaa kotouttamiskurssien perusrakenteesta ja oppisisältöjen kehittämisestä ja kurssien toteuttamisesta. Maahanmuutto- ja pakolaisvaltuutettu avustaa liittohallitusta itsenäisenä neuvonantajana. Hänen toimenkuvaansa kuuluu muun muassa kotoutumisen edistäminen, jännitteiden minimointi eri ryhmien välillä, kulttuurienvälisen ymmärryksen edistäminen ja muukalaisvihamielisyyden ja syrjivän kohtelun vastustaminen. Liittovaltion paluumuuttoasioiden- ja kansallisten vähemmistöjen valtuutettu vastaa etnisten saksalaisten paluumuuttoon liittyvistä asioista ja kotoutumisesta sekä kansallisten vähemmistöjen asemasta alkuperäalueilla, ja toimii välittäjänä konfliktitilanteissa. Osavaltioiden tasolla (Länder) useat ministeriöt vastaavat kotouttamisesta omalla toimialallaan. Saksan Punainen Risti toimii toimeenpanotasolla sekä kolmannen sektorin toimijana. 

Saksa on kehittänyt kotouttamispolitiikkaansa EU:n yhteisten periaatteiden (European Common Basic Principles, CBPs) pohjalta. Kotouttamisesta säädetään muun muassa laissa ulkomaalaisten oleskelusta, maahanmuuttolaissa ja pakolaislaissa. Politiikkaa määritellään kansallisessa kotoutumissuunnitelmassa.

Kuntien maahanmuuttoneuvojat auttavat alkuvaiheen kysymysten selvittämisessä ja laativat yhdessä maahanmuuttajan kanssa kotoutumisen tukisuunnitelman. Maahanmuuttaja on velvollinen suorittamaan hänelle suunnitellut toimenpiteet tukisuunnitelmaan kirjatussa aikataulussa. Kotoutumiskurssien ohella tarjotaan muita kotoutumisen tukitoimia, mm. sosiaalikasvatusta, ohjausta ja neuvontapalveluita. Näitä palveluja tarjoavat sekä liittovaltio että osavaltiot. Myös kolmas sektori tarjoaa projektiluontoisia kotoutumisohjelmia. 

Kotoutumiskurssi rahoitetaan liitovaltion budjetista, mutta osallistumisesta peritään kohtuullinen, henkilön maksukyvyn huomioiva, maksu. Maahanmuuttajat voidaan velvoittaa osallistumaan kursseille, jolleivät he osaa ilmaista itseään saksaksi suullisesti yksinkertaisella, ymmärrettävällä tavalla. Kotoutumiskurssi sisältää 600 - 900 tuntia saksan kielen opetusta ja 45 tuntia perehdytystä saksalaiseen kulttuuriin, oikeusjärjestelmään ja historiaan. 
Kotoutumiskurssin lopussa osallistujat suorittavat suullisen ja kirjallisen saksan kielen tasokokeen sekä perehtymiskokeen. Muiden kuin kansainvälistä suojelua saavien osalta väliaikaisen oleskeluluvan pidennys tai pysyvän oleskeluluvan saaminen voi olla riippuvainen kurssin suorittamisesta. Perheenyhdistämisenä oleskelulupaa hakeneiden puolisoiden tulee suorittaa lähtömaassa ennen viisumin myöntämistä perustason saksan ymmärtämisen koe. Puolisoiden perheenyhdistämisen alaikäraja on 18 vuotta. 

Kotoutumista edistetään myös erillisillä hankkeilla. Maahanmuuttajanuorten tukemiseksi koulutuksessa ja työharjoittelussa on perustettu koulutusopastajien verkosto. Julkiset tv-kanavat ovat sitoutuneet tuottamaan lisää ajankohtaisohjelmaa maahanmuuttajaperheiden arjesta ja pyrkivät tässä yhteydessä luomaan julkista keskustelua islamista. Lisäksi työllistymistä edistetään koulutuksella ja julkishallinnon rekrytoineilla. 

Liittovaltion talousarviosta noin 155 miljoonaa euroa kohdennetaan kotoutumiskursseihin vuosittain. Viiden vuoden aikana 500 000 maahanmuuttajaa on suorittanut kotoutumiskurssin.
Kanada 
Kanadan maahanmuuttopolitiikan lähtökohta on myönteinen poliittinen ilmapiiri ja avaintahojen tinkimätön sitoutuminen tulijoiden tukemiseen. Mipex-vertailussa Kanada sijoittui usealla toimintalohkolla kärkipäähän. 

Citizenship and Immigration Canada (CIC) vastaa kotouttamisohjelmien (settlement programmes) ja palveluiden hallinnoinnista sekä rahoituksesta. Ohjelmat toteutetaan CIC-toimistojen verkoston, kunnallisten ja muiden paikallistason organisaatioiden, opetusorganisaatioiden ja yksityisen sektorin toimesta. Joissakin provinsseissa kuitenkin provinssi vastaa liittohallinnon rahoittamien kotouttamisohjelmien suunnittelusta, hallinnoinnista ja toteutuksesta. Quebecissä provinssi vastaa kaikista kotouttamisohjelmista.

Kanada valitsee työperusteiset maahanmuuttajat koulutusta ja kielitaitoa korostavan pisteytysjärjestelmän avulla. Säädöspohjana kotouttamiselle ovat Immigration and Refugee Protection Act 2001, Canadian Multiculturalism Act 1988 ja vuoden 2005 valtion ja aluehallinnon sopimus maahanmuuttajien asettautumisen ja kotoutumisen voimavaroista, tavoitteista ja hallinnollisesta työnjaosta. Yhteiskunnan kotouttamistuki kanavoidaan Kanadassa enimmäkseen kolmannen sektorin tuottamien settlement-palvelujen kautta eikä kuntien, kuten Suomessa. Liittovaltio ja provinssit rahoittavat toimintaa. Ohjelmissa painottuvat koulutus, työharjoittelu ja muun muassa vapaaehtoisuuteen perustuva tukiperhetoiminta.

Kotouttamisjärjestelmä on jaettu eri ohjelmiin ja maahanmuuttajalle tarjotaan erisisältöisiä palveluita maahantuloperusteesta riippuen. Kanadalle omaleimaista on muun muassa julkisen ja yksityisen sektorin vahva yhteistyö kotouttamisessa sekä vapaaehtoissektorin selkeä rooli. 

Järjestöjen työ on ollut tehokasta vasta maahan saapuneiden kotoutumisen ensi vaiheen tukemisessa. Järjestelmä on kustannustehokas ja yhteisöllistä osallistumista edistävä. Pakolaisina maahan saapuneita tukee joko julkinen sektori (Government sponsored refugees), yksityinen sektori (Privately sponsored refugees) tai heitä tuetaan yhteisesti (Jointly sponsored refugees). Yksityiset sponsorit, jotka ovat yleensä uskonnollisia tai etnisiä järjestöjä sitoutuvat tarjoamaan kotouttamisavustusta ja perehdytystä koko tukikauden ajaksi, yleensä noin vuodeksi. Citizenship and Immigration Canada rahoittaa kolmannen sektorin kielten ja yhteiskuntatietouden opetusta vasta maahan saapuneille. 

Kansallisella tasolla kotouttamisohjelmiin kohdennettiin vuosille 2009-2010 noin 690 miljoonaa euroa ja uudelleensijoittamisohjelmaan (Resettlement Assistance Program) noin  36,3 miljoonaa euroa. Noin 80 % uudelleensijoitusavustusohjelman määrärahoista ohjataan suoraan julkisen sektorin avustamien pakolaisten toimeentulotukiavustuksiin ja 20 % palveluntuottajajärjestöille.

Euroopan unionin kotouttamispolitiikka

Amsterdamin sopimuksen voimaantulo toukokuussa 1999 ja Tampereella pidetty Eurooppa-neuvoston erityiskokous olivat käännekohtia Euroopan unionin sitoumuksessa työskennellä yhdessä oikeus- ja sisäasioiden aloilla etenkin maahanmuutto- ja turvapaikkapolitiikan osalta. Tampereen Eurooppa-neuvosto vaati erityisesti tehokkaampaa kotouttamispolitiikkaa, jonka avulla olisi pyrittävä takaamaan EU:n alueella laillisesti oleskeleville kolmansien maiden kansalaisille EU:n kansalaisten oikeuksiin ja velvollisuuksiin verrattavissa olevat oikeudet ja velvollisuudet. 

Marraskuussa 2004 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston hyväksymässä Haagin ohjelmassa korostettiin tarvetta sovittaa paremmin yhteen kansalliset kotouttamispolitiikat ja asiaan liittyvät EU:n aloitteet. Haagin ohjelman mukaan olisi laadittava yhteiset perusperiaatteet, jotka toimisivat kotouttamisen yhdenmukaisina puitteina Euroopassa. Marraskuussa 2004 hyväksytyt yhteisiin perusperiaatteisiin perustuvat puitteet muodostivat pohjan EU:n tuleville aloitteille, joissa määritellään selkeät tavoitteet ja arviointikeinot. Komissio julkaisi syyskuussa 2005 tiedonannon yhteisestä toimintasuunnitelmasta kotouttamiselle, puitteet kolmansien maiden kansalaisten kotouttamiselle EU:ssa vastauksena Eurooppa-neuvoston pyyntöön luoda kotouttamiseen sovellettavat johdonmukaiset EU:n puitteet. Tiedonannossa otettiin huomioon EU:n voimassa olevat toimintapuitteet ja ehdotettiin uusia toimia sekä kansallisella että EU:n tasolla.

Groningenissa 2004 järjestetyssä ensimmäisessä kotouttamista koskevassa ministerikokouksessa käynnistetyn poliittisen keskustelun jatkamiseksi pidettiin toukokuussa 2007 Potsdamissa toinen kotouttamispolitiikasta vastaavien EU:n ministerien kokous. Kolmas ministerikokous pidettiin Vichyssä marraskuussa 2008 ja neljäs kokous järjestettiin Espanjan puheenjohtajuuskaudella Zaragozassa huhtikuussa 2010. 

Lissabonin sopimus tuli voimaan 1 päivänä joulukuuta 2009. Sopimuksella ajanmukaistetaan EU:n toimielimiä ja parannetaan sen työskentelymenetelmiä. Lissabonin sopimus tarjoaa myös aivan uuden oikeusperustan tehdä yhteistyötä EU:ssa kotouttamisen alueella, sillä maahanmuuttajien kotouttaminen ja toimenpiteiden sääntely EU:ssa kuuluu jäsenvaltioiden kansallisen toimivallan piiriin. Sopimuksessa on uusi nimenomainen artikla 79.4 kotouttamisesta, jonka mukaan Euroopan parlamentti ja neuvosto voivat tavallista lainsäätämisjärjestystä noudattaen säätää toimenpiteistä, joilla kannustetaan ja tuetaan jäsenvaltioiden toimintaa niiden alueella laillisesti oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten kotouttamiseksi ja jotka eivät käsitä jäsenvaltioiden lakien ja asetusten yhdenmukaistamista.

Eurooppalainen yhteistyö edistää entistä tehokkaampien kotouttamispolitiikkojen toteuttamista jäsenvaltioissa kannustamalla ja tukemalla jäsenvaltioiden toimia. Euroopan komissio on helpottanut yhteistyön tekemistä kotouttamisessa EU-tasolla ja tukenut jo monia asiaan liittyviä ohjelmia ja toimia. Kotouttamisen yhteisten perusperiaatteiden toteuttamista ja yhteistyön tehostamista varten on perustettu seuraavanlaisia EU-mekanismeja;

1. kotouttamisasioiden kansalliset yhteyspisteet (National Contact Points on Integration), joiden tehtävänä on varmistaa, että kansalliset ja EU:n tason toimet tukevat toisiaan ja joiden avulla hyviä käytäntöjä voidaan levittää jäsenmaiden kesken
2.kotouttamisen käsikirjat päättäjille ja käytännöntoimijoille ohjaavat tietojen ja hyvien toimintatapojen vaihtoa. Kolmas ja viimeinen painos julkaistaan huhtikuussa 2009.
3. Euroopan kotouttamisfoorumi (European Integration Forum). Foorumi kokoontui ensimmäisen kerran huhtikuussa 2009 ja se tarjoaa kansalaisyhteiskunnalle tilaisuuden osallistua EU:n kotouttamispolitiikkojen kehittämiseen 
4. kotouttamisen eurooppalainen verkkosivusto(European Web Site on Integration; www.integration.eu), joka avattiin huhtikuussa 2009. Sivusto on tarkoitettu kaikille. Sivustolta on saatavissa tietoa mm. kaikkien jäsenmaiden kotouttamispolitiikoista ja lainsäädännöstä, tietoa parhaista käytänteistä ja esimerkeistä lukuisilta aihealueilta kotouttamiseen liittyen paikallistason toimista EU-laajuisiin hankkeisiin 

Eurooppa-neuvosto hyväksyi 10 - 11.12.2009 uuden oikeus- ja sisäasioiden monivuotisen toimintaohjelman (Tukholman ohjelma).  Tukholman ohjelmassa todetaan kotouttamisen keskeinen merkitys maahanmuuton myönteisten vaikutusten maksimoimisessa ja että EU-tason yhteistyö voi auttaa tehokkaampiin kotouttamispolitiikkoihin jäsenmaissa. Kotoutumisen korostetaan olevan kaksisuuntainen prosessi ja työllistymisellä on siinä keskeinen merkitys. 

Konkreettisten toimenpiteiden osalta komissiota pyydetään jatkossa tukemaan jäsenmaita kotouttamistoimenpiteiden kehittämisessä muun muassa yhteisen koordinaatiomekanismin kehittämisen avulla, parantamalla koordinaatiota muiden politiikan alojen kanssa, laatimalla yhteisiä käytänteitä ja eurooppalaisia malleja esim. kielikurssien osalta, tukemalla yhteisten indikaattorien kehittämistä joillakin tärkeimmillä politiikan alueilla sekä tehostamalla kansalaisyhteiskunnan osallistumista Euroopan unionin kotouttamispolitiikan valmisteluun käyttämällä hyväksi kotouttamisasioita käsittelevää internetsivustoa sekä Euroopan kotouttamisfoorumia.  

2.3 Nykytilan arviointi

Yleistä

Maahanmuuttajaväestö kasvaa Suomessa nopeasti. Vuonna 1999 kotouttamislain voimaantullessa ulkomaalaisten määrä Suomessa oli noin 87 800. Vuoden 2009 lopussa ulkomaan kansalaisten määrä oli 155 660, joten kymmenen vuoden kuluessa määrä on lähes kaksinkertaistunut.  Maahanmuuttajien kotoutumisen edistämistä koskeva järjestelmä on suunniteltu keskeisesti tukemaan humanitaarisin perustein maahan muuttaneiden henkilöiden kotoutumista. Maahanmuuton kasvaessa, työvoiman maahanmuuton lisääntyessä ja maahanmuuton muutoin monipuolistuessa koko toimintaympäristö on muuttunut. Tämän vuoksi kotoutumisen edistämisen tavoitteet, toimenpiteet ja lainsäädäntö tulee arvioida uudelleen.

Lain soveltamisala

Nykyisen lain soveltamisala on periaatteellisesti varsin laaja ja useat maahanmuuttajat hyötyvät monista laissa mainituista kotoutumista edistävistä ja tukevista toimenpiteistä ja palveluista. Yksilöllisten kotouttamistoimenpiteiden piiriin voi nykyisen lain mukaan päästä kuitenkin vain pieni osa maahanmuuttajista, lähinnä työttömät maahanmuuttajat. Kotouttamislaissa ei ole esimerkiksi yksilöllisiä oikeuksia Suomessa tilapäisesti oleskeleville maahanmuuttajille. Myös työhön tai yrittäjäksi tulevat maahanmuuttajat tarvitsisivat sekä kielen opetusta että muuta tukea kotoutumiseensa.

Kotouttamislain toimeenpanosta lokakuussa 2008 annetun selonteon kehittämisehdotusten mukaan kotouttamislain soveltamisalaa tulisi täsmentää ja laajentaa henkilöpiirin osalta. Selonteon kirjauksen mukaan tarkoituksena on laajentaa soveltamisala koskemaan maahantulon perusteesta riippumatta niitä henkilöitä, joiden oleskelun Suomessa arvioidaan kestävän vähintään vuoden. Soveltamisalan laajentaminen ei koskisi sellaisia selvästi tilapäisesti Suomeen muuttavia, esimerkiksi ulkomaalaisia, joiden työnteko kestäisi työn kausi- tai projektiluonteisuuden vuoksi vain joitakin viikkoja, kuukausia tai enintään yhden vuoden. Selonteosta annetuissa lausunnoissa soveltamisalan laajentamista kannatettiin, mutta samalla sen todettiin vaativan huomattavasti lisää resursseja useille toimijoille, varsinkin kunnille ja työ- ja elinkeinotoimistoille. 

Eduskunnan hallintovaliokunta katsoi selonteosta antamassaan mietinnössä (HaVM 8/2009) olevan tärkeää, että jokainen maahanmuuttaja riippumatta maahanmuuttoperusteesta saa mahdollisuuden opiskella suomea tai ruotsia ja että hän saa tietoa suomalaisesta yhteiskunnasta, lainsäädännöstä ja palvelujärjestelmästä. Kotouttamislain soveltamisalan laajentaminen edellyttää kuitenkin huomattavia lisäresursseja ottaen huomioon muun muassa sen, että suomen tai ruotsin kielen opetusta on jo nyt tarjolla riittämättömästi.

Viranomaisten tehtävät ja viranomaisten välinen yhteistyö

Ministeriötaso

Vuoden 2008 alusta tehdyt ministeriöiden väliset tehtäväsiirrot eivät lisänneet voimavaroja kotouttamiseen. Työvoimapoliittisena koulutuksena järjestettävän kotoutumiskoulutuksen määrärahat ovat edelleen valtion talousarviossa työ- ja elinkeinoministeriön pääluokassa. Tämä vaikuttaa rajoittavasti sisäasiainministeriön hallinnonalan vaikutusmahdollisuuksiin kotouttamisen ja kotouttamispalvelujen kehittämisessä. 

Selonteosta annetuissa lausunnoissa ja eduskunnan selonteosta antamassa kirjelmässä toivottiin nykyistä selkeämpää määrittelyä eri toimijoiden vastuualueista. Lisäksi toivottiin yhteistyön lisäämistä sisäasiainministeriön, työ- ja elinkeinoministeriön, opetusministeriön ja sosiaali- ja terveysministeriön hallinnonalojen kesken.  

Kotouttamisen ongelmana on pidetty monin paikoin koordinaation ja voimavarojen puuttumista.  Vaikka kotouttamislakiin lisättiin vuonna 2006 mahdollisuus asettaa kotouttamisen ja turvapaikanhakijoiden vastaanoton neuvottelukunta ministeriöiden välisen yhteistyön tiivistämiseksi kotouttamisasioissa, neuvottelukunta ei ole toiminut odotetulla tavalla.     

Aluehallinto

Vuoden 2010 alussa toteutetulla aluehallinnon uudistuksella pyrittiin muun muassa vahvistamaan aluehallinnon strategista ja toiminnallista ohjausta. 

Aluehallinnon ohjaus tapahtuu eri ministeriöiden välisenä tiiviinä yhteistyönä. Sisäasiainministeriön johdolla voidaan tarvittaessa laatia elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskusten toiminnallisten tavoitteiden saavuttamiseksi keskuksen toiminnan ja tehtävien ohjausta ja järjestämistä varten toiminnallinen tulostavoiteasiakirja maahanmuuttoon liittyvissä asioissa. Seitsemän elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksen ja sisäasiainministeriön väliset toiminnalliset tulossopimusneuvottelut käytiin ensimmäisen kerran tammikuussa 2010. Nykymuotoisesta toiminnallisesta ohjauksesta ei siis ole vielä juurikaan käytännön kokemuksia. Sisäasiainministeriön tavoitteena elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskusten toiminnallisessa ohjauksessa on vahvistaa maahanmuuttajien kotouttamiseen ja hyviin etnisiin suhteisiin liittyvien tavoitteiden huomioimista läpivirtauksena kaikessa keskuksen toiminnassa ja alueen strategioissa ja ohjelmissa, vahvistaa paikallistason ohjausta ja neuvontaa sekä tehostaa maahanmuuttajille suunnattuja erityispalveluita.

Sekä alue- että paikallistasolla henkilöstöresurssit ovat jo pitkään olleet riittämättömiä kasvaneisiin tarpeisiin nähden. Aluehallinnon uudistuksen toivottiin tuovan lisää henkilöresursseja maahanmuuttoon, maahanmuuttajien kotouttamiseen ja hyviin etnisiin suhteisiin liittyvien tehtävien hoitamiseen. Aluehallinnon uusi organisointi ei näyttäisi muun muassa valtionhallinnon tuottavuusohjelmaan liittyvistä syistä vapauttaneen resursseja, joita olisi voitu kohdentaa näihin tehtäviin. Maahanmuuttoon liittyvien tehtävien organisointi elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksissa on kuitenkin vielä kesken, joten todellinen resursointi ei ole vielä täysin tiedossa. Myös maahanmuuttoasioiden hoitamisen laajennetulla toimialueella toivotaan tuovan synergiahyötyjä ja tehostavan olemassa olevien resurssien käyttöä.

Vaikka kotouttamislain muutoksella vuoden 2006 alusta lukien lääninhallitukset lisättiin vastuuviranomaisiksi oman toimialansa osalta, yhteistyö aluehallinnon viranomaisten kesken on jäänyt melko vähäiseksi. Vuoden 2010 alussa voimaan tulleen aluehallintoa koskevien lainsäädännön mukaan elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskusten sekä aluehallintovirastojen tulee aluehallintoa koskevissa asioissa toimia yhteistyössä keskenään. Elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksista annetun lain (897/2009) mukaan elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus osallistuu alueiden kehittämisestä annetussa laissa (1651/2009) tarkoitettuun yhteistyöhön maakunnan liittojen ja kuntien kanssa. Maakuntaohjelmissa maahanmuuttoon ja maahanmuuttajien kotouttamiseen liittyvät kysymykset ovat nousseet entistä enemmän esille.

Paikallishallinto

Sen lisäksi, että kunnalla on yleis- ja yhteensovittamisvastuu kotouttamisessa, sen on otettava huomioon myös alueella asuvan maahanmuuttajaväestön tarpeet peruspalveluja järjestettäessä. Jotta maahanmuuttaja voi käyttää peruspalveluja, hän tarvitsee useimmiten neuvontaa ja ohjausta, usein myös tulkkausta ja kielen opetusta sekä muuta tukea arjen ja vapaa-ajantoiminnan helpottamiseksi ja työelämään osallistumiseksi. Erityisesti kunnan tulee tukea niiden maahanmuuttajien kotoutumista, jotka eivät ole työmarkkinoiden käytettävissä.

Työ- ja elinkeinotoimiston tehtävät kohdistuvat työttömäksi työnhakijaksi rekisteröityneeseen kotoutujaan. Käytännössä työ- ja elinkeinotoimistot ovat kuitenkin huolehtineet asiakkaan tarpeista kokonaisvaltaisemmin. Ne ovat muun muassa ohjanneet lasten päivähoidossa ja koulutuksessa sekä neuvoneet eri viranomaisten palveluihin.  

Edellä mainittujen vastuualueiden selkeyttämiseksi paikallistason koordinaatiovastuuta tulisi edelleen kehittää ja määrätä siihen vastuullinen taho kunnissa. Sekä kuntia että työ- ja elinkeinotoimistoja tarvitaan jatkossakin paikallistason kotouttamistoimijoina. Näiden toimijoiden välistä yhteisyötä tulee tiivistää, vaikka jo nykyisessä laissa yhteistyövelvollisuus todetaankin.

Kotouttamisohjelmat

Valtioneuvoston kotouttamislain toimeenpanosta antaman selonteon mukaan (Kehittämisehdotus 2.) kotoutumista edistävät toimet tulee kotouttamisohjelmissa suunnitella niin, että toimenpiteistä vastaavilla viranomaisilla on taloudelliset mahdollisuudet sitoutua kotoutumissuunnitelmassa sovittujen toimenpiteiden järjestämiseen. Maahanmuuttajat tulee kytkeä kotouttamisohjelmien laadintaan. Tärkeätä on myös, että elinkeinoelämän näkemykset otetaan ohjelmassa huomioon. Nämä tarpeet nousivat esille myös sisäasiainministeriön kuntien kotouttamisohjelmista tekemässä selvityksessä. Muutamissa kunnissa, joissa ei ole varsinaisia maahanmuuttajajärjestöjä, on ohjelman laatimisprosessin yhteydessä järjestetty kuulemistilaisuuksia. Muutamissa kunnissa on tarjottu mahdollisuus antaa palautetta kotouttamisohjelmasta internetin kautta. Ohjelmien saatavuus internetissä ja usealla kielellä on kuitenkin yhä heikohkoa.

Eduskunnan selonteosta antamassa kirjelmässä on nostettu esiin tarve kuntien yhdistymisprosessien yhteydessä laatia uusi kotouttamisohjelma, sillä eri kunnissa tehdyt kotouttamisohjelmat eivät ole helposti sovitettavissa yhteen. Eri kuntien toiveet ja tarpeet on sovitettava yhteen hyvän ja toimivan kokonaisuuden aikaansaamiseksi. Tällaiseen tilanteeseen olisi syytä varautua kuntien yhdistymissuunnitelmissa ja varata toteutukseen myös riittävät voimavarat. Sisäasiainministeriön vuonna 2008 julkaisemassa kyselyssä ilmeni, että ohjelmia onkin päivitetty muun muassa hallinnollisista muutoksista ja kuntaliitoksista johtuen. 

Seudullisten kotouttamisohjelmien osalta voi esiintyä haasteita laatia ne sekä kuntia sitovia kirjauksia sisältävänä että yleisemmällä seudullisella tasolla. Tällöin voi olla tarkoituksenmukaista laatia ne kaksiosaisina, sisältäen yleisen ja kutakin kuntaa koskevan ja talousarvioon sidotun osion. Näin on menetelty esimerkiksi pääkaupunkiseudun kuntien aiesopimuksissa.  Selkeä ohjelma voi toimia myös viranomaisille, maahanmuuttajille ja muille kuntalaisille oppaana ja osoittaa mitä oikeuksia ja velvollisuuksia maahanmuuttajalla on kunnassa. 

Ohjelmat vaihtelevat sivumääriltään ja tavoitteiltaan. Osa ohjelmista on muotoiltu periaatelinjauksiksi, jotka sisältävät tavoitteita yleisellä tasolla, mutta eivät välttämättä toimenpiteiden tasolla. Jotkut ohjelmista ovat myös luonteeltaan toimintakertomuksia tai oppaita maahanmuuttajille. Osa ohjelmista on pyritty sitomaan kunnan strategiaan ja talousarvioon ja sisältävät kuntaa velvoittavia elementtejä. 

Kunnille maksetut valtionosuudet ja niiden käyttö kunnassa eivät juuri näy ohjelmista. Osa ohjelmista on suunnattu viranomaisille työvälineeksi, jotkut myös kolmannen sektorin toimijoille. Jotkut ohjelmat koskevat pääasiassa pakolaistaustaisia maahanmuuttajia, jotkut puolestaan työperusteisesti kuntaan muuttaneita, kun taas toisista käy ilmi, että alueen maahanmuuttajat ovat pääasiassa työperäisiä. 

Hallintovaliokunta katsoi kotouttamisselonteosta antamassaan mietinnössä, että tavoitteena tulisi olla kotouttamisohjelmien sovittaminen osaksi kunnan muuta strategista suunnittelua. Tällöin ne voisivat myös entistä paremmin edistää hyviin etnisiin suhteisiin ja kotoutumiseen liittyvien tavoitteiden valtavirtaistamista. 

Hallintovaliokunta katsoi lisäksi, että kuntien laatimissa kotouttamisohjelmissa tulisi jatkossa ottaa nykyistä paremmin huomioon lasten, nuorten, kotona olevien puolisoiden sekä vanhuksien tarpeet. Olisi myös tärkeää, että kunnat sisällyttäisivät maahanmuuttajavanhempien vertaistukiryhmät kotouttamisohjelmiinsa ja suunnittelisivat ohjelmien toteuttamisen yhdessä näiden ryhmien kanssa. Valiokunta katsoi myös tärkeäksi harkita, tulisiko kotouttamislaissa säätää nykyistä yksityiskohtaisemmin niistä kotoutumista edistävistä toimenpiteistä, joita ohjelmiin tulisi sisällyttää. 

Sisäasiainministeriön selvityksen mukaan mainittujen ryhmien huomioiminen ei toteudu tyydyttävällä tasolla kaikissa kotouttamisohjelmissa. Kunnassa asuvien maahanmuuttajien tosiasiallinen mahdollisuus vaikuttaa kotouttamisohjelmaan laatimisprosessissa tulisi pyrkiä turvaamaan. Myös vammaisyleissopimuksesta johdettavissa olevat velvoitteet ja vähemmistöt vähemmistössä tulisi ottaa huomioon. Vastauksista oli pääteltävissä, että kunnat ovat kohtuullisen hyvin kirjanneet ohjelmiin konkreettisia toimenpiteitä etnisten suhteiden edistämiseksi, mutta niillä ei ole vastaavaa merkitystä, jos ne eivät ole ajan tasalla. Päivityksen yhteydessä tai erillisissä seurantaraporteissa olisi hyödyllistä ottaa kantaa myös toimenpiteiden toteutukseen. 

ELY-keskukset hyväksyvät kunnan esittämän ohjelman valtion korvausten maksun mahdollistavaksi asiakirjaksi. Tämän hetkisen tilanteen mukaan alle puolet kunnista on tehnyt kotouttamisohjelman ja sopimuksen ELY-keskuksen kanssa pakolaisten vastaanotosta. Sisäasiainministeriön kohdennetun selvityksen perusteella on pääteltävissä, että kunnat laativat kotouttamisohjelmia. Niiden päivitysvälit lähenevät kuitenkin pisimmillään kymmentä vuotta. Myös noin viisi vuotta vanhoja ohjelmia löytyy runsaasti.  Hallintovaliokunta piti tärkeänä, että samalla kun kunnille maahanmuuttajien kotoutumisen edistämisestä maksettavaa korvausta nostetaan, kotouttamisohjelmien laatiminen säädetään nykyistä selkeämmin kuntien velvollisuudeksi.

Kuntaviranomaisten yhteistyön ja vastuiden kirjaamista kotouttamisohjelmiin on syytä kehittää. Sosiaalitoimi, terveystoimi, opetustoimi sekä työhallinto mainitaan useimmin kotouttamisohjelman yhteistyötahoina. Kunnissa on erinimisiä työryhmiä ja toimikuntia, jotka valmistelevat ohjelmaa, sovittavat yhteen maahanmuuttoasioita ja esimerkiksi laativat seurantaraportteja. Seudullisia työryhmiä on myös muutamissa kunnissa. Työryhmien roolia ei kuitenkaan aina ole vahvistettu.

Kotoutumissuunnitelmat
Kotoutumissuunnitelma on laadittava viimeistään kahden kuukauden kuluessa. Maahanmuuttaja tulee pyrkiä ohjaamaan kotoutumista edistävään ja tukevaan toimenpiteeseen kuukauden kuluessa suunnitelman laatimisesta lukien. ELY-keskuksilta saadun selvityksen mukaan koko maassa tavalliseksi odotusajaksi kotoutumissuunnitelman laatimisesta kotoutumiskoulutukseen pääsyyn muodostuu kuitenkin 3-5 kuukautta.
Hallintovaliokunta katsoi selontekomietinnössään, että kotoutumissuunnitelmien laatimista tulee voida jatkossa nopeuttaa ja että maahanmuuttaja tulee ohjata kotoutumista edistävään toimenpiteeseen mahdollisimman pian suunnitelman laatimisesta. Kotouttamissuunnitelmien laatimisen nopeuttamiseen tarvitaan lainsäädännöllisten toimenpiteiden lisäksi lisää henkilöresursseja työvoima- ja elinkeinotoimistoihin sekä kuntiin. 
Hallintovaliokunta piti myös tärkeänä, että kotoutumissuunnitelma laaditaan yhteistyössä eri viranomaisten ja jokaisen maahanmuuttajan itsensä kanssa. Kotoutumissuunnitelman tulee myös soveltuvin osin sitoa viranomaisia, ja sen on oltava realistinen ja tavoitehakuinen. Silloin se konkretisoituu myös maahanmuuttajan näkökulmasta. On tärkeätä, että esimerkiksi yläasteikäisenä tai vanhempana maahan tulleille lapsille ja nuorille tehdään aina yksilöllinen kotoutumissuunnitelma, joka turvaa kotoutumista edistävää koulutusta ja muita palveluja jatkuvaluonteisesti. Yksilöllinen kotouttamissuunnitelma voisi sisältää paitsi perusopintoja ja ammatillisia opintoja myös lukio-opintoja, korkeakoulututkintoon johtavaa koulutusta sekä täydennyskoulutusta ja jatkokoulutusta.
Sisäasiainministeriön kotoutumissuunnitelmista vuonna 2009 laatiman selvityksen perusteella kuntien laatimien suunnitelmien yhteensovitustarve korostuu suuremmissa kunnissa. Pienissä kunnissa viranomaisten yhteistyö on usein epämuodollista ja helpompi käytännössä toteuttaa. Kotoutumissuunnitelmaa voidaan hyödyntää myös yhdenvertaisuussuunnittelun työkaluna. Erityisryhmiin kuuluvien henkilöiden osalta kunnassa laadittavan kotoutumissuunnitelman merkitys korostuu, sillä nämä henkilöt saattavat useasti olla työhallinnon toimenpiteiden ulkopuolella.  

Sisäasiainministeriön selvityksen mukaan kotoutumissuunnitelmien kehittämistarpeet liittyvät erityisesti toimenpiteiden toimivuuteen, yhteensovittamiseen, suunnitelmallisuuteen ja seurantaan. Lisäksi olisi tarpeen täsmentää ja yhdenmukaistaa suunnitelmissa käytettyä käsitteistöä. Yksiselitteiset käsitteet auttaisivat myös maahanmuuttajaa tulkitsemaan suunnitelman tavoitteita ja sisältöä. Kotoutumissuunnitelmien laadinnan aikarajat edistävät osaltaan yhdenvertaisuuden toteutumista kotoutumisprosessissa. Suunnitelmien päivitystä ja seurantaa on mahdollista yhdenmukaistaa. Kotoutumissuunnitelmien laadinnasta vastaava henkilöstö tarvitsee säännöllistä koulutusta ja hyviä käytäntöjä suunnitelmien tavoitteista, sisällöistä ja työmenetelmistä. 

Kotoutumistuki

Kotoutumistukea on pidetty varsin joustavana ja hyvänä tuen muotona.  Työ- ja elinkeinoministeriö ja Kansaneläkelaitos ovat kuitenkin ehdottaneet, että työttömälle työnhakijalle maksettavasta kotoutumistuesta tulisi luopua ja sen sijaan maahanmuuttajille maksettaisiin työmarkkinatukea.  Ehdotusta on perusteltu sillä, että muutos selkeyttäisi työttömyysturvan toimeenpanoa, kun yksi pieni erillisetuus poistuisi järjestelmästä. 

Pentti Arajärvi totesi vuoden 2009 alussa valmistuneessa selvityksessään Maahanmuuttajien työllistyminen ja kannustinloukut, että mikäli kunnan maksama kotoutumistuki siirrettäisiin Kelan maksettavaksi, niin maahanmuuttajan asemaa koskevaan päätöksentekoon tulisi yksi uusi toimija, mikäli kotouttamisen vastuu kuuluu kunnalle.

Oppivelvollisuusiän ylittäneiden maahanmuuttajien kotoutumiskoulutus
Valtioneuvoston kotouttamisselonteossa on todettu (Kehittämisehdotus 3.), tavoitteena olevan, että kaikille kieli- ja perehdyttämiskoulutuksen tarpeessa oleville Suomessa asuville maahanmuuttajille, joiden oleskelun Suomessa voidaan arvioida kestävän vähintään vuoden, voidaan oleskeluluvan perusteesta riippumatta tarjota koulutusta. Koulutukseen osallistumisesta voitaisiin periä maksu, jos maahantulon peruste on opiskelu, työ tai yrittäminen ja se maahanmuuttajan taloudellinen asema huomioon ottaen olisi kohtuullista. Työnantaja osallistuisi ehdotuksen mukaan osaltaan työn perusteella Suomeen muuttaneiden kielikoulutuksesta aiheutuviin kustannuksiin.
Hallintovaliokunta piti erityisen tärkeänä, että kotoutumiskoulutukseen pääsy on mahdollisimman nopeaa heti Suomeen tulon jälkeen, ettei maahanmuuttajien tarvitse odottaa koulutukseen pääsyä niin pitkään kuin nykyisin. Tämän vuoksi työ- ja elinkeinotoimistoissa tulee olla riittävästi henkilöitä ohjaamaan maahanmuuttajia heti alkuvaiheessa sopivaan koulutukseen. 
Maahanmuuttajien määrän kasvaessa haasteeksi on muodostunut kieli- ja kotoutumiskoulutuksen riittävyys. Työvoimapoliittisena aikuiskoulutuksena järjestetty kotoutumiskoulutus ei ole riittänyt, eikä tulevaisuudessakaan riitä vastaamaan muodoltaan ja määrältään kaikkeen kieli- ja kotoutumiskoulutuksen tarpeeseen. Maahanmuuttajien kotoutumisen ja työllistymisen kannalta ehdoton edellytys on suomen tai ruotsin kielen riittävä hallinta sekä yhteiskunnan ja työelämän tuntemus.
Maahanmuuttajien kielitaidon edistäminen ja muiden kotoutumisen kannalta keskeisten tietojen ja taitojen saavuttaminen edellyttävät koulutusta sekä muita toimenpiteitä ja palveluita, jotka vastaavat maahanmuuttajien erilaisiin tarpeisiin. Työvoimapoliittisen aikuiskoulutuksen lisäksi maahanmuuttajien omaehtoinen koulutus ja muut toimenpiteet ja palvelut täydentävät maahanmuuttajien mahdollisuuksia hankkia riittävä suomen tai ruotsin kielen taito ja muita kotoutumisen ja työllistymisen kannalta keskeisiä valmiuksia. Maahanmuuttajille tulisi mahdollistaa osallistuminen kotoutumista ja työllistymistä tukevaan koulutukseen tai muuhun aktiiviseen toimintaan turvaamalla taloudelliset edellytykset riippumatta siitä, osallistuuko maahanmuuttaja työvoimapoliittiseen aikuiskoulutukseen vai omaehtoiseen koulutukseen tai muuhun kotoutumista ja työllistymistä edistävään toimintaan.
Luku- ja kirjoitustaidon opetusta on järjestetty viime vuosina pääasiassa kotouttamislain mukaisesti työvoimapoliittisena koulutuksena, jolloin sen hankinnasta ovat vastanneet työ- ja elinkeinokeskukset. Oikeus koulutukseen on tällä hetkellä kaikilla maahanmuuttajilla, jotka rekisteröityvät työ- ja elinkeinotoimistoon työttömäksi työnhakijaksi ja joilla on oikeus kotouttamissuunnitelmaan ja sen mukaisiin palveluihin.
Maahanmuuttajille kohdennettuun työvoimapoliittiseen aikuiskoulutukseen ja maahanmuuttajien omaehtoiseen koulutukseen sekä omaehtoisen koulutuksen rinnastamiseen liittyy esimerkiksi Jyväskylän yliopiston Suomen Kulttuurirahaston tilaamana laatiman selvityksen mukaan monia kehittämistarpeita. Esimerkiksi koulutuksen sisällössä ja järjestämisessä ei oteta riittävästi huomioon maahanmuuttajien erilaisia taustoja ja lähtökohtia (Kielikoulutus maahanmuuttajien kotoutumiskoulutuksessa; Jyväskylän yliopisto, Soveltavan kielentutkimuksen keskus, 2009). Työ- ja elinkeinoministeriön työvoimapoliittisesta aikuiskoulutuksesta antaman ohjeen mukaan opiskelijatyöpäivällä tarkoitetaan seitsemän tunnin mittaista opiskelujaksoa. Tämä ei edellytä, että päivittäinen työskentely kestää aina seitsemän tuntia, vaikkakin tätä pidetään yleisenä lähtökohtana koulutuksia suunniteltaessa. Ohjeen mukaan työvoimakoulutusta voidaan perustellusta syystä toteuttaa myös siten, että esimerkiksi iltaopiskeluna työskennellään päivittäin neljä tuntia. Käytännössä maahanmuuttajakoulutusta ei kuitenkaan hankita riittävän monimuotoisena vastaamaan maahanmuuttajien erilaisiin tarpeisiin. Etenkin erityistukea tarvitsevien maahanmuuttajien ja monilapsisten perheiden äitien voi olla tosiasiallisesti mahdotonta osallistua seitsemän tuntia päivässä kestävään työvoimapoliittisena aikuiskoulutuksena annettavaan koulutukseen. 

Kotoutumiskoulutuksen seurannan ja vaikuttavuuden arvioinnin kannalta myös kotoutumiskoulutuksen seurantajärjestelmä vaatisi kehittämistä. Koulutuksen arvioinnin ja kehittämisen kannalta on erittäin haasteellista, että koulutuksen vaikuttavuudesta ei ole nykyisin riittävästi tietoa saatavilla.

Rinnastaminen lisää maahanmuuttajien mahdollisuuksia osallistua kotoutumista edistävään koulutukseen ja muihin toimenpiteisiin. Omaehtoisella koulutuksella voidaan parantaa kotoutujien yksilölliset tarpeet ja resurssit huomioonottavaa koulutustarjontaa. Myös paikkakunnilla, joilla maahanmuuttajien pienestä määrästä johtuen on ollut vaikeuksia hankkia kotoutumiskoulutusta työvoimapoliittisena koulutuksena, on kotoutujia voitu ohjata muutoin alueella toteutettaviin heille soveltuviin koulutuksiin. Rinnasteisen koulutuksen suosio on lisääntynyt vuosi vuodelta. Vuonna 2007 rinnasteiseen koulutukseen osallistui noin 5000 maahanmuuttajaa. Erityisen voimakkaasti rinnasteisen koulutuksen tarjonta on kasvanut pääkaupunkiseudulla.

Omaehtoisen koulutuksen rinnastamisen kasvun myötä on kuitenkin syntynyt lähinnä koulutukseen ohjaamiseen ja sen seurantaan liittyviä ongelmia. Kotoutumisprosessin etenemistä saattaa olla vaikea seurata, kun koulutuksen sisällöstä ja tavoitteista ei ole tarkkaa tietoa. Tällä hetkellä ei ole olemassa opiskelijapalautejärjestelmää, jonka kautta voitaisiin saada palautetta omaehtoisessa rinnasteisessa koulutuksessa opiskelevilta. Erityisesti kotoutumiskoulutukselle asetettuja tavoitteita ei kyetä seuraamaan omaehtoisessa koulutuksessa. Esimerkiksi vapaan sivistystyön opinnoissa ei ole henkilöpohjaista seurantaa. Omaehtoisessa koulutuksessa on kotoutumistoimenpiteiden piiriin kuuluvien maahanmuuttajien lisäksi myös muita maahanmuuttajataustaisia opiskelijoita. Nykyiset tilastointikäytännöt ja seurantajärjestelmät eivät mahdollista kotoutujien erillistä seurantaa.  Kotoutumistuen piirissä olevien seurantavastuu säilyy rinnastamispäätöksen tehneellä työ- ja elinkeinotoimistolla.

Omaehtoisen koulutuksen tavoitteet määrittyvät kunkin koulumuodon mukaan. Kotoutumiskoulutukseen liittyvät työelämätaitojen osaamisen kehittymiseen liittyvät sisällöt eivät aina sisälly näihin koulutuksiin. Siksi rinnasteiseen tai muuhun omaehtoiseen koulutukseen osallistuvien ammatillisen osaamisen kartoittaminen, ammatillisen kehittymisen suunnitelmien teko tai työllistymisen tukeminen jää usein huomiotta.

Kotouttamislain mukaiset rinnastamispäätökset on tehtävä ennen koulutuksen alkamista. Jos koulutus on aloitettu ennen rinnastamispäätöksen tekemistä (esimerkiksi maahanmuuttaja aloittaa suomen kielen opiskelun odottaessaan oleskelulupaa), opiskelua ei voida rinnastaa, koska siitä ei ole sovittu etukäteen. Rinnastamisen osalta erityisen huonossa asemassa ovat ne 16-vuotiaat nuoret maahanmuuttajat, jotka ilman välivuotta aloittavat peruskouluopinnot aikuislukiossa 16-vuotiaana. Heidän opintojaan ei 17 vuoden täyttämisen jälkeen rinnasteta, koska he ovat jo aloittaneet opiskelun ja siitä ei ole voitu sopia etukäteen.  Nämä nuoret jäävät myös ilman opintotukea, koska peruskoulun suorittaminen ei oikeuta opintotukeen.

Kotouttamislaissa ei ole säännöksiä rinnastettavan koulutuksen vähimmäistuntimääristä. Asiasta ei myöskään ole valtakunnallisia ohjeita. Tästä johtuen alueelliset erot rinnastamiskäytännöissä ovat suuria ja asettavat maahanmuuttajat eriarvoiseen asemaan eri puolilla Suomea. Pääkaupunkiseudulla on linjattu rinnastamisen edellytykseksi vähintään 20 tuntia viikossa tapahtuva opiskelu, mutta valtakunnallisesti vaihteluväli hyväksytyn tuntimäärän osalta vaihtelee 10 tunnista ylöspäin. 

Myös maahanmuuttajien rinnasteisen koulutuksen seurantaan liittyy ongelmia. Työ- ja elinkeinotoimistoja on aiemmin ohjeistettu, että useamman vuoden kestävissä koulutuksissa on mahdollista tehdä rinnastamispäätös lukuvuodeksi kerrallaan, jolloin työ- ja elinkeinotoimisto voi asiasta erikseen sovittaessa edellyttää opiskelijalta selvitystä opintojen etenemisestä esimerkiksi lukuvuoden päättyessä. Jos käy ilmi, että opinnot eivät ole edenneet riittävästi, eikä hakijalla ole esittää tähän hyväksyttävää syytä, työ- ja elinkeinotoimisto voi olla tekemättä uutta rinnastamispäätöstä seuraavalle vuodelle. Ohjeistuksen taustalla on ollut se, että, kotouttamislaki ei tarjoa keinoja keskeyttää rinnasteista koulutusta opiskelijan laiminlyöntien tai poissaolojen vuoksi. 

Kuntiin sijoittaminen ja pakolaisista maksettavat korvaukset

Nykyinen valtion korvausjärjestelmä mahdollistaa korvausten maksun myös niille kunnille, joilla esimerkiksi ei ole vastaanottosopimusta ELY -keskuksen kanssa eikä hyväksyttyä kotouttamisohjelmaa. Pakolaisten kuntasijoitusten toimivuuden ja pitkäjänteisyyden turvaamiseksi tulisi kuntakorvausten saamisen edellytykseksi asettaa se, että kunnalla on kotouttamisohjelman ohella myös voimassaoleva vastaanottosopimus. Lisäksi kuntien ja ELY -keskusten yhteisten vastaanottosopimusten sitovuutta tulee lisätä määrittelemällä sopimustasolla kiintiöpakolaisten määrä ja oleskeluluvan saaneiden määrä, jotka kunta vuoden aikana tulee vastaanottamaan ja järjestämään heille kotoutumista edistävät palvelut. 

ELY -keskusten tulee kuntapaikkatavoitteeseen päästäkseen ylläpitää jatkuvaa ja tiivistä yhteistyötä alueensa kuntien kanssa ja varautua alueelle muuttavien pakolaisten vastaanottoon ja kotouttamiseen. ELY-keskusten tulisi arvioida yhteistyössä kuntien kanssa kuluvan vuoden aikana kuntaan muuttavien pakolaisten ja luvan saaneiden turvapaikanhakijoiden ennakoitavissa olevat määrät, kotoutumistarpeet ja mahdollisuudet järjestää kotouttamista tukevat toimenpiteet ja työllistyminen paikallistasolla.

Kun kuntasijoitukset ovat vuoden 2009 aikana selvästi hidastuneet ja kuntaan siirtymisen odotusajat pitkittyneet, on pohdittava erilaisia ratkaisuja siihen, miten kuntapaikat ovat turvattavissa. 

Neuvotteluyhteyttä kuntien luottamushenkilöihin ja viranomaisiin kuntapaikkojen turvaamiseksi tulisi ELY -keskuksissa tiivistää, jotta pakolaisia vastaanottaville kunnille voitaisiin tarjota riittävästi tukea vastaanoton ja kotouttamisen järjestelyihin paikallisella tasolla. Myös paikallistason toimijoiden välinen yhteistyö (viranomaiset, järjestöt) on tärkeää. Paikallisissa tilaisuuksissa voidaan jakaa tietoa maahanmuutosta, pakolaisten vastaanotosta ja kotouttamisesta kuntien viranomaisille, luottamushenkilöille ja kansalaisille.

Aluehallintouudistuksen odotetaan tehostavan kuntiin sijoittamisen menettelyjä ja helpottavan kuntapaikkojen saamista. On tärkeää, että ELY -keskukset panostavat alueelliseen suunnitteluun laatimalla vuosittain alueellisen, pakolaisten kuntapaikkatarpeita ennakoivan ja kuntiin sijoittamista koskevan suunnitelman, jota voitaisiin käsitellä kunnan päätöksentekoelimissä. Toimintamallissa ELY -keskus voisi samalla välittää tietoa pakolaisryhmien vastaanotosta ja kotouttamisesta ja heidän tarpeistaan varsinkin mikäli asianosaisella kunnalla ei ole tästä aiempaa kokemusta. Samalla pohjustettaisiin kunnan lähivuosien pakolaisten vastaanottoa koskevien tavoitteiden asettamista. Alueelliset kuntapaikkatarpeet tulisi ottaa huomioon myös ELY -keskusten ja kuntien välisissä vastaanottoa ja kotouttamista koskevissa sopimuksissa. Sopimuksiin perustuvien kuntapaikkojen määrä tulisi pyrkiä mitoittamaan niin, että se vastaisi alueille tulevien pakolaisten ja oleskeluluvan saaneiden turvapaikanhakijoiden tarvetta. Suunnitelmiin ja sopimuksiin pohjautuvilla menettelyillä voitaisiin varmistaa, että kuntapaikkoja olisi ennakoituihin tarpeisiin nähden tarjolla riittävästi alueilla.

Kunnat katsovat, että pakolaisten vastaanotosta ja kotouttamisesta niille valtion varoista maksettavien laskennallisten korvausten taso on vuoden 2010 alusta toteutuneesta 10 %:n korotuksesta huolimatta edelleen riittämätön. 

Erityisesti hätätapauksina maahan saapuneiden kiintiöpakolaisten vastaanotto- ja kotouttamispalveluiden järjestämisestä aiheutuu kunnalle vastaanoton alkuvaiheessa keskimäärin enemmän kustannuksia kuin oleskeluluvan saaneiden turvapaikanhakijoiden osalta. Oleskeluluvan saaneet turvapaikanhakijat ovat vastaanottovaiheessa saaneet perustason tietoa ja jokapäiväiseen selviytymiseen liittyvää kielen opetusta, tutustuneet omatoimisesti suomalaiseen yhteiskuntaan ja saaneet tarvitessaan akuuttia sairaanhoitoa. Kiintiöpakolaiset saapuvat kuntaan suoraan pakolaisleiriltä tai muutoin epätyydyttävistä, traumatisoivista ja suomalaisesta merkittävästi eroavista olosuhteista. He ovat parhaimmassa tapauksessa saaneet ennen Suomeen muuttoaan lyhytkestoista orientaatiota suomalaisesta yhteiskunnasta Kansainvälisen siirtolaisuusjärjestön järjestämänä. Pakolaiskiintiöstä varataan vuosittain 100 vastaanottopaikkaa eri syistä pikaista sijoittamista vaativiin tilanteisiin, niin kutsuttujen hätätapausten vastaanottoon. Poikkeuksellisen pikainen sijoittaminen voi johtua esimerkiksi fyysisen suojelun tarpeesta tai terveydellisistä syistä. Usein hätäsijoittamisen syynä on poikkeuksellisen vaikea traumatisoituminen pakolaisuustilanteissa.

Laskennallisten korvausten kohdentamisessa kunnan palvelujärjestelmässä tulisi ottaa huomioon kiintiöpakolaisten erityiset tarpeet palveluissa, toimenpiteissä ja ohjauksessa ja maahanmuuttajapalveluissa toimivan henkilöstön mitoituksen vastaavuus suhteessa asiakasmääriin. 

Maahanmuuttajien työllisyys
Valtioneuvoston kotouttamisselonteossa (Kehittämisehdotus 6.) asetettiin tavoitteeksi maahanmuuttajien työttömyysasteen ja koko väestön työttömyysasteen välisen eron kaventaminen ja puolittaminen vuoteen 2013 mennessä. Työllistyminen edellyttää koulutuksen kohdentamista ja resursointia sekä kotoutumiskoulutuksen lisäksi ammatillista perus- ja täydennyskoulutusta sekä tutkintojen vastaavuuden ja osaamisen tunnistamista.
Hallintovaliokunta yhtyi näkemykseen, että kotouttamisprosessissa tulee toimia elinkeinoelämän kanssa läheisessä yhteistyössä, jotta työelämän vaatimukset ja yksilön oppimisen mahdollisuudet voidaan sovittaa yhteen ja edetä työelämään perehtymisessä rakentavasti tavoitteiden suuntaan. Monet maahanmuuttajat sijoittuvat kuitenkin aiempaa koulutustaan alempitasoisempiin työtehtäviin ainakin aluksi. Jotta he voisivat päästä hyödyntämään koko osaamistaan, ovat joustava täydennyskoulutus ja kielitaidon parantaminen tarpeen. 
Koulutusmahdollisuuksia tulee olla tarjolla työssäkäyville riittävästi ja kohtuuhintaan. Työperäisille maahanmuuttajille tulisi antaa myös yhteiskuntatietoutta ja perustavaa kielenopetusta jo ennen työsuhteen alkamista. Oppisopimuskoulutuksen suosio on sekin kasvanut maahanmuuttajien keskuudessa. Tällaisessa koulutuksessa oli yhteensä yli 1 000 vieraskielistä henkilöä vuonna 2005. Oppisopimuskoulutusta on pyritty kohdentamaan sekä nuorille että aikuisille.
Yhteiskunnalle on kallista pitää koulutetut maahanmuuttajat reservissä tai edellyttää heitä suorittamaan koko tutkinto uusiksi sillä perusteella, että täydennyskoulutusta ei ole tarjolla. Maahanmuuttajien tosiasiallinen osaaminen pitäisikin voida arvioida nykyistä joustavammin. On myös huomattava, että suhdannekehityksen nopea muutos huonompaan suuntaan ei vaikuta siihen, että Suomen väestön ikääntymisestä johtuva työvoiman tarve tulee korostumaan talouden jälleen kääntyessä nousuun. Tämän vuoksi on erityisesti työperäisen maahanmuuton edistäminen nähtävä edelleenkin pitkän aikavälin rakennepoliittisena kysymyksenä, johon on löydettävä kestäviä ratkaisuja.
Erityisryhmät

Maahanmuuttajille tarkoitettuja toiminta- ja kokoontumispaikkoja on perustettu useimmille suuremmille, maahanmuuttajavaltaisimmille paikkakunnille. Niiden toimintaa tulee kuitenkin kehittää ja lisätä useimmille paikkakunnille myös niin, että kynnys hakeutua toiminnan piiriin olisi erityisesti haavoittuvassa asemassa olevalle mahdollisimman matala. Toimintamuotoja tulee siksi kehittää tiiviissä yhteistyössä järjestöjen kanssa. Toiminnan kautta tulisi tarjota omakielistä, kirjallista ja sähköistä informaatiota ja henkilökohtaista opastusta Suomessa elämisestä, asumisesta ja työnteosta sekä järjestää käytännön läheistä kielikoulutusta. Lisäksi toiminnan tulisi tarjota erityisesti sosiaaliselle verkostoitumiselle mahdollisuuksia.

Myös viranomaisten valmiuksia huomioida maahanmuuttajien yksilölliset kotoutumistarpeet tulee lisätä. Viranomaisille tulisi tarjota koulutusta maahanmuuttajien kanssa tehtävän asiakastyön perusteista, kuten sukupuoli- ja kulttuurisensitiivisyydestä sekä tulkkipalveluiden käytöstä. Osaamista tulee vahvistaa erityisesti perhe- ja parisuhdeväkivaltaa kohtaavien maahanmuuttajanaisten tarpeiden tunnistamiseksi, väkivaltaan puuttumiseksi ja sen ehkäisemiseksi. 
Maahanmuuttajalapset ja nuoret
Suomeen muuttaneet lapset menestyvät OECD-maiden maahanmuuttajien oppimisvertailussa keskimääräistä paremmin. Helsingin yliopiston Koulutuksen arviointikeskuksen mukaan Suomeen tulleet maahanmuuttajalapset saavat niin kutsutussa Pisa-tutkimuksessa jopa 50 Pisa-pistettä enemmän kuin OECD-maiden maahanmuuttajat keskimäärin. Tulokset ovat peräisin vuoden 2006 Pisa-tutkimuksesta, jossa arvioitiin sekä ensimmäisen että toisen polven maahanmuuttajia.

Ne heikon ja vähäisen koulutaustan omaavat nuoret, jotka ovat muuttaneet Suomeen murrosiässä eivätkä enää ole oppivelvollisuusikäisiä, ovat haastava ryhmä kotoutumisen kannalta. Oikeus maksuttomaan perusopetukseen on perustuslain mukaan kaikilla iästä riippumatta, joten yli 18-vuotiaillakin on perustuslain mukainen oikeus saada peruskouluopetusta. Valtionosuuden oppilaskohtainen yksikköhinta putoaa kuitenkin 18 vuotta täyttäneen oppilaan osalta 60 prosenttiin. Normaalin peruskoulun soveltuminen jo vanhemmalle maahanmuuttajanuorelle voi olla ongelmallista. Sama koskee osallistumista perusopetukseen valmistavaan opetukseen. Suuret kunnat ovat rakentaneet järjestelmiä, jotka ottavat erityisesti myöhään tulleiden nuorten koulutuksen erityistarpeet huomioon.  Perustuslain tarkoittamaa oikeutta maksuttomaan perusopetukseen ei ole sidottu ikään tai oppivelvollisuuteen.

Alle 25-vuotiailla työmarkkinatuen saajilla on velvollisuus osallistua jatko-opintojen yhteishakuun.
Sellaiset nuoret, jotka ovat asuneet vasta lyhyen ajan Suomessa tai joilla ei ole riittävää suomen - tai ruotsinkielen taitoa jatko-opintoihin hakeutuakseen tarvitsevat erityisen voimakasta ohjausta ja opastusta hakeutumisvaiheessa, koska heidän tietonsa Suomen koulutusmahdollisuuksista ovat usein sattumanvaraisia. Usein myös puuttuva tai muodollinen peruskoulutodistus estää hakeutumisen jatko-opintoihin. Opetushallituksen alaiseen maahanmuuttajien ammatilliseen koulutukseen valmistavaan (MAVA) valittavilta edellytetään suomen tai ruotsin kielen taitoa. Vuodesta 2007 lähtien on ammatillisen peruskoulutuksen valmistavan koulutuksen suorittamisesta saanut lisäpisteitä yhteisvalinnassa.

Maahanmuuttajien opiskelun saatavuuteen saattaa vaikuttaa muun muassa se, että aikuislukioita, joissa perusopintoja voisi suorittaa, ei ole läheskään kaikissa kunnissa. Lukio-opinnot ovat lisäksi vaativia erityisesti heikon koulutustaustan omaavalla nuorelle, joten niissäkin tarvittaisiin erityisiä tukitoimia.

Nuoret tarvitsevat hyvin yksilöllisiä ohjaus- ja neuvontapalveluja. Koulujen opinto-ohjaus tai työvoimatoimistojen tarjoamat ammatinvalinnanohjauspalvelut eivät yksin tähän tarpeeseen vastaa. Edellytys laadukkaille nuorten palveluille työ- ja elinkeinotoimistoissa on hyvin toimiva maahanmuuttajien palvelutiimi joka tekee yhteistyötä muiden työ- ja elinkeinotoimiston ja kunnan asiantuntijoiden kanssa. Mahdollisuudet yksilölliseen ohjaavaa palveluun ovat kuitenkin vähäiset niillä suurilla paikkakunnilla, joilla valtaosa nuorista maahanmuuttajista asuu. Nuorten työllistäminen edellyttää ohjauksen, koulutuksen, verkostojen ja tiettyjen nuorten työllistämiseksi räätälöityjen tukimuotojen yhdistämistä loogiseksi jatkumoksi.
Vuonna 2009 Suomeen saapui 557 alaikäistä turvapaikanhakijaa ilman vanhempiaan. Useimmat alaikäiset turvapaikanhakijat ovat 16-17-vuotiaita. He saavat palveluita alaikäisille tarkoitetuissa vastaanottoyksiköissä, kunnes täyttävät 18 vuotta. Kun he ovat saaneet oleskeluluvan, heille pyritään löytämään kuntapaikka. Täysi-ikäisyyden saavutettuaan nuoret jäävät samalla vastaanottojärjestelmän palveluiden ulkopuolelle, eikä heille tarjota myöskään muita erityisiä tukipalveluita. Heidän ei katsota kuuluvan myöskään lastensuojelullisen jälkihuollon piiriin, kuten laitoshoidossa olevat muut nuoret, joille jälkihoito on järjestetty 21 ikävuoteen asti.
Koska useimmat näistä pakolaisnuorista ovat asuneet Suomessa vasta lyhyen aikaa, ei heillä ole valmiuksia toimia itsenäisesti uudessa yhteiskunnassa ja järjestää itselleen opiskelu- tai työpaikka tai hoitaa asumis- ja muut asiansa. Monilla heistä on taustallaan traumatisoivia kokemuksia, huoli omaisten kohtalosta kotimaassa, puutteellinen koulutausta tai vajavainen kielitaito. Osa heistä on luku- ja kirjoitustaidottomia. Heidän pitäisi kuitenkin kyetä kotoutumaan kunnon kansalaisiksi. 
Eduskunnan hallintovaliokunta korosti selonteossa antamassaan mietinnössä varhaiskasvatuksen ja vertaisperheiden merkitystä kielen oppimisessa ja yhtyy sivistysvaliokunnan lausunnossa (SiVL 21/2008 vp) esitettyyn näkemykseen, että viimeistään 3-4-vuotiaina maahanmuuttajaperheiden lapsilla tulee olla mahdollisuus osallistua julkiseen varhaiskasvatukseen jossakin muodossa, joko päivähoidossa tai avoimessa päiväkotitoiminnassa. Samanaikaisesti myös maahanmuuttajakoululaiset tarvitsevat laajempaa valmistavaa opetusta peruskoulussa. Hallintovaliokunta pitää tärkeänä, että lasten ja nuorten maahanmuuttajien perusopetuksen valmistava opetus järjestetään vähintään lukuvuoden mittaiseksi ja että minimiryhmäkokoa pyritään pienentämään.
Maahanmuuttajalasten ja nuorten kannalta myös kaveripiirin monipuolistuminen ja ystävyyssuhteet suomalaisiin tukevat koulumenestystä ja kotoutumista. Tähän tulee koulun ja kansalaisjärjestöjen luoda aktiivisesti mahdollisuuksia. On myös tärkeää, että lasten kielikoulutukseen ja kotouttamisen alkuvaiheeseen yhdistetään suomalaisen yhteiskunnan ja perhe- sekä lapsilainsäädännön perusteiden opetusta. Sekä maahanmuuttajalapsille että heidän vanhemmilleen on hyvä antaa ihmisoikeuskasvatusta ja perustiedot myös lasten oikeuksista ja asemasta Suomessa. 
Opetustyöhön pitää olisi saatava jatkossa nykyistä enemmän maahanmuuttajataustaisia opettajia ja muuta henkilökuntaa, jotka voivat toimia sillanrakentajina kodin ja koulun välillä. Maahanmuuttajataustaisten opettajien kelpoisuusvaatimuksiin ja pätevöitymiseen Suomessa on löydyttävä joustavat ja tapauskohtaiset ratkaisut. Kielitaitovaatimuksissa pitää joustaa harkinnanvaraisesti erityisesti perusopetuksessa, jossa opetustehtäviin on kategorisesti vaadittu erinomaista suomen kielen taitoa opetusaineesta riippumatta.
Hallintovaliokunta katsoi, että valtakunnan tasolla tulisi laatia oma opetussuunnitelma heikon koulutaustan omaaville, yläasteikäisinä tai sitä vanhempina Suomeen tulleille lapsille ja nuorille. Suunnitelman tulisi sisältää myös jatko-opiskelumahdollisuudet näille nuorille. Tämä olisi erityisen tärkeää heidän mahdollisen myöhemmän syrjäytymiskehityksensä välttämiseksi.
Maahanmuuttajanaiset
Etenkin naiset ja heidän myötään pienet lapset saattavat jäädä kotoutumistoimien ulkopuolelle. Kotoutumisen ongelmat johtuvat usein erilaisista kulttuureihin liittyvistä kotiolosuhteista ja perhemalleista. Mikäli puoliso ei tue vaimon osallistumista kieliopintoihin ja muuhun kodin ulkopuoliseen toimintaan, saattaa vaimo syrjäytyä suomalaisesta yhteiskunnasta ja esimerkiksi asiointi julkisissa palveluissa voi jäädä vieraaksi. Tämä vaikeuttaa kielen opiskelua, kouluttautumista ja sosiaalisten kontaktien luomista ja voi altistaa myös perheväkivallalle. Naisten työttömyysaste on korkeampi kuin maahanmuuttajamiesten. Heidän koulutustaustansa voi olla heikko. Myös luku- ja kirjoitustaidottomuus on yleistä. 
Eduskunta katsoo selonteosta antamassaan vastauksessa, että kotouttamislain tulee taata, että maahanmuuttajanaisten kotouttaminen ja kielen oppiminen turvataan riippumatta heidän perheasemastaan ja heidän maahantulonsa syystä. Kotiin jääneille maahanmuuttajanaisille on järjestettävä suomen tai ruotsin kielen ja yhteiskuntatiedon opetus pitää tuoda lähelle asuinalueita, jotta naisilla on mahdollisuus osallistua siihen ja lasten päivähoito on järjestetty opetuksen ajaksi. Lisäksi on tarpeen kohdistaa erityistoimia väkivaltaa kokeneiden maahanmuuttajanaisten ja heidän lastensa kotoutumisen tukemiseen. 
Työelämän ulkopuolella oleville maahanmuuttajanaisille on hallintovaliokunnan käsityksen mukaan suunniteltava kotouttamisohjelmissa oma erillinen alkuvaiheen tukiohjelmansa, johon osallistuminen on tehtävä heille käytännössä mahdolliseksi. Kotouttamisohjelmissa tulee käsitellä omana kohtanaan myös maahanmuuttajanaisten kohtaamaa väkivaltaa ja sen ehkäisyä. Ohjelmaan on sisällytettävä suunnitelma maahanmuuttajien kanssa työskentelevien perehdyttämiseksi väkivallan tunnistamiseen, puuttumiskynnyksen alentamiseen ja väkivallan uhrien ohjaamiseen tukipalveluihin. 
Hallintovaliokunta katsoo, että jos yhteiskunta jää aikuiselle vieraaksi, hän ei pysty myöskään tukemaan ja ohjaamaan lastensa kasvua yhteiskunnan jäseniksi. Varsinainen kotoutuminen suomalaiseen yhteiskuntaan ja kulttuuriin tapahtuu arkipäivän tilanteissa ja niissä lähiyhteisöissä, joissa maahanmuuttajat asuvat ja toimivat. Keskeisiksi nousevat tällöin arjen kohtaamiset ja arjen sosiaaliset verkostot muun muassa työpaikoilla, asuinalueilla, päivähoidossa, kouluissa ja harrastuksissa. Näiden seikkojen merkitystä tulee kotoutumisohjelmissa ja kotouttamissuunnitelmissa painottaa.
Ikääntyvät ja ikääntyneet maahanmuuttajat
Ikääntyvät ja ikääntyneet maahanmuuttajat muodostavat hyvin heterogeenisen ryhmän. Tämä ryhmä on yhteiskunnan hoiva- ja huoltopalveluiden tarpeessa. Vuoden 2008 lopussa Suomessa asui muita kuin suomea tai ruotsia äidinkielenään puhuvia yli 55-vuotiaita henkilöitä yhteensä 17 743 henkeä. Sosiaalisten verkostojen, mielekkään tekemisen ja kontaktien puute suomalaiseen yhteiskuntaan voivat passivoida ja altistaa masennukselle. 
Ikäihmisten hoitoa ja palveluja koskevan laatusuosituksen mukaisesti laadittaviin kuntakohtaisiin vanhuuspoliittisiin strategioihin onkin syytä sisällyttää maahanmuuttajavanhusten tarvitsemien erityispalvelujen kehittämisohjelma. Lähtökohtana tulee olla omakielisen selviytymisen tukeminen ja lähipalvelujen huomioon ottaminen sekä ikääntyneen eristäytyneisyyden ehkäisy. Toimintoja suunniteltaessa on myös hyvä muistaa, että ankarista olosuhteista saapuneet turvapaikanhakijat tarvitsevat hoivaa ja palveluita omaa ikäryhmäänsä varhaisemmin. Kuntien kotihoito- ja vanhuspalveluiden henkilöstöpolitiikassa tulee myös painottaa maahanmuuttajataustaisten työntekijöiden palkkaamista, jotta iäkkäiden maahanmuuttajavanhusten kielelliset tarpeet tulevat huomioiduksi.
Kolmannella sektorilla on merkittävä rooli ikääntyvien maahanmuuttajien kotoutumisen edistämisessä. Järjestöjen antamat neuvontapalvelut, kielenopetus, yhteiskuntatietous, virkistystoiminta sekä käännös-, tulkkaus- ja asioimisapu ovat ikääntyville maahanmuuttajille ensiarvoisen tärkeitä. Samalla nämä palvelut täydentävät julkisia peruspalveluita.
Hyvien etnisten suhteiden edistäminen sekä rasismin ja syrjinnän torjunta
Asenteista maahanmuuttajia kohtaan on tehty kattavia tutkimuksia vuodesta 1987 lähtien (Jaakkola). Viimeisimmässä pitkittäistutkimuksessa, joka perustuu vuonna 2007 tehtyihin kyselyihin, todetaan suomalaisten asenteiden muuttuneen aikaisempaa myönteisemmäksi. Taloudellisen taantuman alkamisen jälkeen tehdyissä kyselytutkimuksissa asenteet ovat kuitenkin osoittaneet viilentymisen merkkejä. Lisäksi EU:n perusoikeusviraston vuonna 2009 julkaisemassa, kaikki EU:n jäsenvaltiot kattavassa EU-Midis - tutkimuksessa lähes puolet Suomessa asuvista haastatelluista somaleista kertoi joutuneensa rikoksen uhriksi tai kokeneensa syrjintää viimeisen 12 kuukauden aikana. Tutkimuksen mukaan Somaliasta lähtöisin olevat ja heidän perheenjäsenensä olivat kokeneet enemmän väkivaltaa ja sillä uhkailua Suomessa enemmän kuin etninen vähemmistö missään muussa EU-maassa. Syrjinnän ehkäiseminen, tunnistaminen ja torjunta vaatii edelleen tehostettuja toimenpiteitä.

Hallintovaliokunta toi esiin selonteosta antamassaan mietinnössä huolen maahanmuuttoa ja maahanmuuttajia koskevien asenteiden kiristymisestä. Yhdenvertaisuuden toteutuminen, asenteiden kehittyminen ja vuorovaikutuksen onnistuminen institutionaalisella ja ihmisten arjen tasolla edellyttävät aktiivista työstämistä positiivisen tuloksen saavuttamiseksi. Hallintovaliokunta katsoi, että kantaväestön ja maahanmuuttajien yhteistoiminta asuinalueilla ja erilaisissa yhdistyksissä sekä harrastuksissa on tärkeää ennaltaehkäisevää työtä. Kulttuurilla, liikunnalla ja nuorisotyöllä on merkittävä rooli kotouttamisessa. Valiokunta näkee erilaiset ryhmätoiminnan muodot kuten kieli- ja harrasteryhmät sekä läksyryhmät koululaisille, kansainväliset kohtauspaikat, asumisavun vasta maahan saapuneille sekä leiri- ja retkitoiminnan järjestämisen tärkeänä. 

Sisäasiainministeriön vuonna 2009 kunnille suorittamassa kohdennetussa kyselyssä tiedusteltiin, miten kunnat ovat kotouttamisohjelmissaan edistäneet hyvien etnisten suhteiden kehittymistä alueellaan. Vastauksissaan kunnat ilmoittivat toimenpiteinä muun muassa maahanmuuttajille perustetut kohtaamispaikat ja infopisteet, yhdistystoiminnalle suunnatun tuen, harrastekerhot, informaatiokampanjat ja kulttuuri-infot. Vastauksista ilmeni, että etnisten suhteiden edistäminen-käsite oli paikoin ymmärretty varsin laajasti, eivätkä luetellut toimenpiteet kaikilta osin välttämättä täysin vastaa kysymyksenasettelun kotouttamisohjelmaan kirjattuja toimenpiteitä etnisten suhteiden edistämiseksi. Jatkossa kehittämistarpeena on konkreettisten, eri väestöryhmien myönteistä vuorovaikutusta edistävien toimenpiteiden kirjaaminen ja ohjelman säännöllinen päivitys. In myös tärkeää, että kunnassa asuvien maahanmuuttajien tosiasiallinen mahdollisuus vaikuttaa kotouttamisohjelmaan laatimisprosessissa turvataan.

Maahanmuuttajien omilla järjestöillä on vähemmistökulttuurien ja -kielten tuntemusta sekä verkostoja, joiden avulla ne voivat edistää maahanmuuttajien osallistumista ja kotoutumista suomalaiseen yhteiskuntaan. Maahanmuuton seurauksena syntyneiltä uusilta kieli- ja kulttuuriyhteisöiltä puuttuu tukirakenteita, minkä vuoksi uusien vähemmistöjen mahdollisuudet
tukea uusia tulijoita sekä ylläpitää kieltään ja kulttuuriaan ovat huomattavasti rajallisemmat. Tällä hetkellä ongelmana on, että maahanmuuttajilta puuttuu tarvittavaa tietoa ja osaamista järjestötoiminnan perustamiseen ja ylläpitämiseen ja verkostoitumiseen sekä erityisesti varainhankintaan liittyen. Järjestöillä on myös suuri tarve perus- että hanketoimintaan suunnattavalle rahoitukselle.    

Viime vuosina maahanmuuttajayhteisöjen ja viranomaisten välisen vuorovaikutuksen merkitys on kasvanut. Vuorovaikutuksen tavoitteena edistää maahanmuuttajien oikeutta tulla kuulluksi ja osallistua heitä itseään koskevaan päätöksentekoon sekä ennalta ehkäistä ristiriitojen ja ratkaista niitä. Hallinnon eri tasoilla toimii pysyviä, eri toimijoiden välistä vuoropuhelua edistäviä rakenteita kuten esimerkiksi sisäasiainministeriön yhteydessä toimiva Etnisten suhteiden neuvottelukunta ja joissakin kunnissa toimivat maahanmuuttoasioiden toimikunnat. Etnisten suhteiden neuvottelukunnan tehtävänä on kehittää vuorovaikutusta ja yhteistyötä sekä toimia asiantuntijaelimenä maahanmuuttopolitiikan eri osa-alueiden kehittämisessä.

Hallintovaliokunta on selonteosta antamassaan mietinnössä pitänyt tärkeänä, että maahanmuuttajat löytävät tavan ylläpitää ja harjoittaa omaa kieltään, kulttuuriaan ja uskontoaan Suomen lainsäädännön antamissa puitteissa. Kansainvälisten tutkimusten mukaan kotoutumiseen vaikuttaa ratkaisevasti se, onko maahanmuuttaja saanut opetusta omassa äidinkielessään. Oman äidinkielen opetuksen on todettu vahvistavan maahanmuuttajalasten identiteettiä, parantavan oppimistuloksia sekä vähentävän maahanmuuttajien häiriökäyttäytymistä ja rikollisuutta. Vuonna 2006 omaa äidinkieltään opiskeli perusopetuksessa yli 11 000 oppilasta. Omaa kieltään opiskelevien määrä on hieman laskenut vuodesta 2003, silloin oman kielen opiskelijoita oli 11 842. 

Seuranta

Kotoutumisen, kotouttamisen ja etnisten suhteiden seuranta ei ole toistaiseksi ollut kattavaa eikä systemaattista. Esimerkiksi kuntien järjestämästä kotouttamisesta ei ole olemassa yhtenäisiä ja vertailukelpoisia seurantatietoja. Suomessa ei ole helposti saatavilla sellaisia muokattuja ja tulkittuja indikaattoritietoja, jotka antaisivat yleiskuvan yhteiskuntapolitiikan keskeisten ilmiöalueiden kehityksestä. Tämä koskee myös kotouttamispolitiikkaa. Poliittisen päätöksenteon tueksi ja toimenpiteiden vaikuttavuuden arvioinniksi tarvitaan toimiva seurantajärjestelmä ja sen vaatimia luotettavia mittareita. Kotoutumisen ja etnisen yhdenvertaisuuden arviointia tulee kehittää myös asiakasnäkökulmasta. 

Maahanmuuttajaväestön elinoloista oleva tilastollinen tieto on tällä hetkellä hajanaista. Tiedonkeruuta on tarve keskittää ja sen saatavuutta parantaa. Tieto kotoutumispalveluiden saatavuudesta ja toteutumisesta sekä maahanmuuttajaväestön erityistarpeiden huomioimisesta paikallistason palveluissa on riittämätöntä. Paikalliset toimijat ovat vastuussa kotouttamisesta ja maahanmuuttajien palveluista, joten seurannassa tulee ottaa huomioon myös paikallistason tarpeet.

Eduskunnan hallintovaliokunta katsoi kotouttamisselonteossa antamassaan vastauksessa, että on välttämättömänä kehittää maahanmuuttajuudesta aiheutuvien kustannusten seurantaa ja tilastointia. Hallintovaliokunnan mukaan erityistä huomiota tulee kiinnittää tiedon yhteismitallisuuteen ja luotettavuuteen sekä yhdenmukaisiin seuranta- ja tilastointitapoihin. 

Kotoutumisen seurantaa ja arviointia on tarpeen tehostaa nykyisestä olennaisesti. Seurannan ja arvioinnin lisäksi on otettava huomioon myös kustannustehokkuus. Haasteellisinta on luoda seurantajärjestelmä kuntien järjestämien kotoutumista edistävien toimenpiteiden osalta, koska palvelut järjestetään osana peruspalveluita eikä palvelujen käyttäjiä eritellä kansalaisuuden tai etnisen taustan perusteella. Joissain tapauksissa on mahdollista selvittää palvelujen käyttöä kielen perusteella.

3 Esityksen tavoitteet ja keskeiset ehdotukset

3.1 Tavoitteet

Esityksen tavoitteena on säätää kotoutumisesta ja maahanmuuttajien osallisuuden edistämisestä uudessa laissa selkeästi ja johdonmukaisesti. Esityksen tavoitteena on vaikuttaa siihen, että kotoutuminen tapahtuisi hallitusti ja kaksisuuntaisesti. Tavoitteena on, että nykyistä useampi maahanmuuttaja saisi tietoa ja tukea yksilölliseen ja perhekohtaiseen kotoutumiseensa heti maahantulonsa jälkeen. Julkisia palveluita ja suomalaista yhteiskuntaa tuettaisiin muuntumaan siten, että monimuotoinen maahanmuuttajaväestö ja sen tarpeet otettaisiin paremmin huomioon.

Esityksen tavoitteena on, että kaikki maahanmuuttajat saisivat perustiedon suomalaisesta yhteiskunnasta ja nykyistä useampi maahanmuuttaja pääsisi kotoutumista edistävien palvelujen piiriin. Palvelujen vaikuttavuutta lisättäisiin siten, että ne aloitettaisiin mahdollisimman nopeasti maahantulon jälkeen ja toteutettaisiin tarvelähtöisesti yksilölliseen alkukartoitukseen perustuen. Kotoutumiskoulutusta esitetään kehitettäväksi kokeilemalla uusia ja nykyistä tehokkaampia kotoutumiskoulutuksen muotoja ja arvioimalla niiden kustannus- ja muuta vaikuttavuutta nykyiseen järjestelmään verrattuna. 

Kotouttamisen vaikuttavuutta lisättäisiin liittämällä kotouttamisohjelmat osaksi kuntien talousarvion suunnittelua ja seurantaa sekä muuta strategista suunnittelua ja säätämällä kotouttamisohjelmien sisällöstä. Kotouttamisohjelmissa edellytettäisiin myös suunnitelmaa kiintiöpakolaisten ja oleskeluluvan saaneiden turvapaikanhakijoiden sijoittamisesta sekä hyvien etnisten suhteiden edistämisestä. Lain mukaiset kotouttamisohjelmat sekä sopimus pakolaisten vastaanotosta ja palvelujen järjestämisestä olisi edellytys korvausten maksamiselle. 

Kiintiöpakolaisten ja oleskeluluvan saaneiden turvapaikanhakijoiden kuntiin sijoittumista varmistettaisiin pidentämällä kiintiöpakolaisista maksettavien laskennallisten korvausten korvausaikaa kolmesta vuodesta neljään vuoteen. Oleskeluluvan saaneiden turvapaikanhakijoiden siirtyminen vastaanottokeskuksista nopeasti kuntiin tehostaisi heidän kotoutumistaan ja vähentäisi vastaanottokeskuskustannuksia. 

3.2 Toteuttamisvaihtoehdot 

3.3 Keskeiset ehdotukset

Esityksessä ehdotetaan säädettäväksi uusi laki kotoutumisen edistämisestä. Lailla tuettaisiin ja edistettäisiin kotoutumista sekä maahanmuuttajan osallisuutta yhteiskunnassa. Kotouttamista koskevaa sääntelyä selkiytettäisiin säätämällä kotouttamisesta ja turvapaikanhakijoiden vastaanotosta eri laeissa. Lain soveltamisalaa laajennettaisiin koskemaan kaikkia Suomessa asuvia maahanmuuttajia, joilla on ulkomaalaislaissa (301/2004) tarkoitettu voimassaoleva oleskelulupa Suomessa. Lakia sovellettaisiin myös henkilöön, jonka oleskeluoikeus on rekisteröity tai jolle on myönnetty oleskelulupakortti ulkomaalaislain mukaisesti.    

Maahanmuuttajien kotoutumisen ja työllistymisen nopeuttamiseksi kotoutumislaissa säädettäisiin kotoutumisen alkuvaiheen palveluista, jotka sisältävät perustiedon suomalaisesta yhteiskunnasta, tehostetun ohjaus ja neuvonta velvollisuuden sekä alkukartoituksen. Maahanmuuttajalle annettaisiin tietoa hänen oikeuksistaan ja velvollisuuksistaan yhteiskunnassa ja työelämässä sekä muista yhteiskunnan perusasioista. Lisäksi maahanmuuttajalle annetaan tietoa palvelujärjestelmästä ja tämä luvun mukaisista kotoutumista edistävistä toimenpiteistä ja palveluista. Perustieto annettaisiin kaikille Suomeen muuttaville oleskelulupapäätöksen tiedoksiannon, oleskeluoikeuden rekisteröinnin, määräaikaisen oleskelukortin myöntämisen tai kotikunta- ja väestötietojen rekisteröinnin yhteydessä. Tieto mahdollisuudesta alkukartoitukseen annettaisiin muun muassa maahanmuuttajille annettavan perustiedon yhteydessä. Kunta ja työ- ja elinkeinotoimisto toimisivat alkukartoituksen järjestäjinä. Kuka tahansa maahanmuuttaja olisi pyytäessään oikeutettu alkukartoitukseen yhden vuoden kuluessa oleskeluluvan myöntämisestä, oleskeluoikeuden rekisteröinnistä tai oleskelulupakortin myöntämisestä. Alkukartoituksessa arvioitaisiin alustavasti maahanmuuttajan kielikoulutuksen ja muiden kotoutumista edistävien palvelujen tarpeet. Alkukartoituksessa arvioitaisiin lisäksi se, tarvitseeko maahanmuuttaja kotoutumissuunnitelman. 
Maahanmuuttajalla olisi jatkossa oikeus kotoutumissuunnitelmaan, jos hänen katsottaisiin alkukartoituksen perusteella tarvitsevan suunnitelmaa kotoutumisen edistämiseksi. Oikeus kotoutumissuunnitelmaan olisi kuitenkin aina Suomessa asuvalla maahanmuuttajalla, joka on työtön ja rekisteröity työnhakijaksi julkisesta työvoimapalvelusta annetun lain 3 luvun 5 §:n mukaisesti tai joka saa toimeentulotuesta annetun lain mukaista toimeentulotukea. Maahanmuuttajan kotoutumissuunnitelman kesto määräytyisi yksilöllisesti ja ensimmäinen kotoutumissuunnitelma laadittaisiin enintään yhden vuoden ajaksi. Oikeus kotoutumissuunnitelmaan päättyisi lähtökohtaisesti kolmen vuoden kuluttua siitä, kun kotoutumissuunnitelman laatimisesta olisi päätetty. Kotoutumissuunnitelmien toteutumisen seurantaa pyrittäisiin parantamaan siten, että suunnitelmaa tarkistettaisiin vähintään kerran vuodessa ja tarvittaessa ennen suunnitelmassa yhdessä sovittujen toimenpiteiden päättymistä. 
Kotoutumiskoulutuksesta, sen järjestämisestä ja siihen ohjaamisesta olisi tarkoitus säätää tässä laissa.  Kotoutumiskoulutuksessa tulisi noudattaa Opetushallituksen aikuisten maahanmuuttajien kotoutumiskoulutuksen sekä luku- ja kirjoitustaidottomien aikuisten maahanmuuttajien opetussuunnitelmasuosituksia. Kotoutumiskoulutuksessa keskeinen osa olisi suomen tai ruotsin kielen oppimisella. Kotoutumiskoulutus voisi sisältää myös luku- ja kirjoitustaidon opetusta. Kotoutumiskoulutuksen lisäksi laissa säädettäisiin maahanmuuttajan omaehtoisen koulutuksen rinnastamisesta työvoimapoliittiseen aikuiskoulutukseen. Nykyisiin rinnastamiskäytännöissä havaittuihin ongelmiin vastattaisiin täsmentämällä rinnastamisen edellytyksiä. Omaehtoisen koulutuksen tulisi edistää maahanmuuttajan kotoutumista ja työllistymistä. 

Paikallistason kotouttamisyhteistyön kehittämiseksi ja tehostamiseksi lakiehdotuksessa on säännös monialaisesta yhteistyöstä paikallistasolla. Myös kunnan ja työ- ja elinkeinotoimistojen yhteistyön tekemisen merkitystä on korostettu kotoutumista edistävien toimenpiteiden ja palveluiden järjestämisessä.   

Kotouttamisohjelmille määriteltäisiin vähimmäissisältö, joka olisi edellytys myös kuntakorvausten maksamiselle. Ehdotettu vähimmäissisältö ei ole kuitenkaan tyhjentävä, vaan kunta voisi sisällyttää ohjelmaan muitakin suunnitelmia, toimenpiteitä ja määrittelyjä paikallisen kotoutumisen edistämiseksi. Tavoitteena olisi parantaa ohjelmien laatua ja saada kuntien laatimat ohjelmat yhdenmukaisemmiksi, vaikka kuntakohtaiset erot onkin syytä ottaa huomioon ohjelmia laadittaessa.
Kotouttamisohjelmien tulisi sisältää ohjelman toteutuksen kytkentä kunnan talousarvioon sekä kunnan muuhun strategiseen suunnitteluun ja seurantaan, suunnitelma kunnan yleisten palvelujen soveltumisesta maahanmuuttajille sekä suunnitelma erityisesti kotoutumista edistävistä ja tukevista toimenpiteistä, suunnitelma lasten ja nuorten kotoutumisen ja sosiaalisen vahvistamisen edistämisestä ja suunnitelma työvoiman ulkopuolella olevien ryhmien, kuten ikääntyneiden, vammaisten ja kotiäitien ja luku- ja kirjoitustaidottomien henkilöiden kotoutumisen ja sosiaalisen vahvistamisen edistämisestä. Lisäksi kotouttamisohjelmiin tulisi sisällyttää monivuotiset suunnitelmat pakolaisten ja kansainvälisen suojelun perusteella oleskeluluvan saaneiden vastaanotosta ja kotoutumisen edistämisestä sekä suunnitelma hyvien etnisten suhteiden ja kulttuurien välisen vuoropuhelun edistämiseksi ja niitä laadittaessa tulisi ottaa huomioon yhdenvertaisuussuunnitelmat. 

Laissa säädettäisiin myös maahanmuuttajien perheryhmäkodeista. Nykyisessä laissa on säännöksiä vain vailla huoltajaa maahan saapuneiden lasten ja nuorten turvapaikan hakijoiden vastaanotosta. Vailla huoltajaa maahan saapuneiden oleskeluluvan saaneiden alaikäisten lasten ja nuorten kotouttaminen, kasvatus ja hoiva voitaisiin järjestää vastaanottokeskusten yhteydessä toimivissa maahanmuuttajien perheryhmäkodeissa tai muissa asumisyksiköissä. Lapset voisivat asua maahanmuuttajien perheryhmäkodeissa kunnes täyttävät 18 -vuotta tai kunnes perheenyhdistäminen toteutuu. Täysi-ikäisyyden täytettyään nuori siirretään aikuisten puolelle vastaanottokeskuksiin.

Laissa määriteltäisiin kuntien kotouttamispolitiikkojen tavoitteet ja säädettäisiin valtion kotouttamisohjelmasta. Ministeriöiden välisen kotouttamista koskevan yhteistyön ja tiedonkulun edistämiseksi sekä toimenpiteiden yhteensovittamiseksi sisäasiainministeriön apuna toimisi kotouttamisen kannalta keskeisten ministeriöiden edustajista muodostettu yhteistyöelin. 

Elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskusten roolia maahanmuuttajien kotouttamiseen ja hyviin etnisiin suhteisiin liittyvissä tehtävissä täsmennettäisiin. Lakiin kirjattaisiin luettelo keskusten vastuulla olevista tehtävistä. Elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus olisi vastuussa kotouttamisen alueellisesta kehittämisestä, yhteistyöstä, yhteensovittamisesta ja seurannasta. 

Kotouttamislaissa säädettäisiin edelleen pakolaisten ja oleskeluluvan saaneiden turvapaikanhakijoiden kuntiin sijoittamisesta ja kunnille maksettavista korvauksista. Sijoittamisessa otettaisiin huomioon sijoitettavien pakolaisten tarpeet sekä kuntien kestävät mahdollisuudet tarjota kotoutumisen edellytykset. Kiintiöpakolaisten ja muutoin erityistarpeessa olevien, kuten yksin tulleiden alaikäisten ja haavoittuvien ryhmien, sijoittamista priorisoitaisiin.
 
ELY -keskusten tehtäväksi säädettäisiin monivuotisten sopimusten laatiminen alueen kuntien kanssa pakolaisten ja kansainvälistä suojelua saaneiden henkilöiden kuntaan osoittamisesta ja kotoutumisen edistämisestä. Lisäksi niiden tehtävänä olisi näiden henkilöiden osoittaminen sopimuskuntiin (kuntapaikkapäätös). ELY -keskuksille säädettäisiin velvoite alueellisten kuntiin osoittamissuunnitelmien laatimisesta. 

Kunnille maksettaisiin edelleen korvausta sekä pakolaisten että kansainvälistä suojelua saaneiden henkilöiden vastaanotosta. Laskennallista korvausta maksettaisiin edelleen kolmen vuoden ajalta. Suomeen pakolaiskiintiössä otetuista henkilöistä laskennallista korvausta maksettaisiin kuitenkin neljän vuoden ajalta. Korvauksen maksamisen perusteista säädettäisiin nykyistä täsmällisemmin laissa.

Lisäksi laissa säädettäisiin Osallisena Suomessa -kokeilusta.  Kunta, useampi kunta yhdessä tai kunta ja työ- ja elinkeinotoimisto yhdessä voisivat määräaikaisen kokeilun voimassaolon aikana kokeilla kotoutumiskoulutuksen uusia koulutuskokonaisuuksia, kotoutumiskoulutuksen hankkimista ja järjestämistä sekä koulutukseen ohjaamista siten kuin tässä luvussa säädetään.  Kokeilun tarkoituksena olisi kokeilla maahanmuuttajien kotoutumiskoulutuksen henkilöpiirin laajentamista sekä uusia tapoja hankkia ja järjestää kotoutumiskoulutusta. Lisäksi tarkoituksena olisi tehostaa kotoutumiskoulutuksen vaikuttavuutta kokeilemalla uusia asiakaslähtöisiä koulutussisältöjä. Etenkin suomen tai ruotsin kielen opetusta, yhteiskuntaan perehdyttävää opetusta sekä työllistymistä ja työelämään osallistumista tukevaa opetusta tehostettaisiin. 

4.1 Taloudelliset vaikutukset

Yleistä

Kotouttamislain toimeenpanoon ei osoitettu erillisiä taloudellisia eikä henkilöstövoimavaroja sen tullessa voimaan vuonna 1999. Myöskään tämän jälkeen ei toimeenpanoon ole kohdennettu voimavaroja.  

Eduskunnan hallintovaliokunta kiinnitti kotouttamisselonteosta antamassaan mietinnössä huomiota siihen, että maahanmuuttajat tarvitsevat tiedotusta ja neuvontaa paitsi kotouttamiseen ja palveluihin liittyvistä kysymyksistä, myös muista oikeuksistaan, velvollisuuksistaan ja yhteiskunnallisista kysymyksistä. Lisäksi hallintovaliokunta piti erityisen tärkeänä, että kotoutumiskoulutukseen pääsy on mahdollisimman nopeaa heti Suomeen tulon jälkeen ja että jokainen maahanmuuttaja riippumatta maahanmuuttoperusteesta saa mahdollisuuden opiskella suomea tai ruotsia ja saa tietoa suomalaisesta yhteiskunnasta.

Lain soveltamisalaa on esityksessä ehdotettu laajennettavaksi siten, että se koskisi kaikkia Suomessa asuvia maahanmuuttajia, mukaan lukien työperusteisesti maahan muuttavat ja heidän perheenjäsenensä. Kotoutumista edistävien yksilöllisten toimenpiteiden henkilöpiiri on määritelty toimenpidekohtaisesti. Esitys on valmisteltu siten, että ehdotettujen toimenpiteiden henkilöpiiriä voidaan paremmassa taloudellisessa tilanteessa laajentaa tai lakiin voidaan lisätä uusia toimenpiteitä muuttamatta lain rakennetta.

Kaikille maahanmuuttajille annettaisiin viimeistään kotikunta- ja väestötietojen rekisteröinnin yhteydessä perustietoa suomalaisesta yhteiskunnasta sekä tietoa laissa määritellyistä kotoutumista edistävistä toimenpiteistä ja palveluista. Nopeasti maahantulon jälkeen avautuisi mahdollisuus yksilölliseen neuvontaan, ohjaukseen ja alkukartoitukseen, johon perustuen maahanmuuttaja ohjattaisiin tarvittaessa kotoutumissuunnitelman ja siinä määriteltävien toimenpiteiden piiriin. Kotoutumissuunnitelmassa keskeistä olisi suunnitelma suomen tai ruotsin kielen opiskelusta.

Perustiedon jakaminen on uusi toiminto, josta kustannukset kohdentuvat valtiolle. Alkukartoituksia on jo nykyisin tehty osittain työvoimapoliittisena toimenpiteenä. Myös kuntien laatimat kotoutumissuunnitelmat sisältävät maahanmuuttajan tarpeita kartoittavan haastattelun, mutta ehdotetussa laajuudessa se olisi toimenpide, joista aiheutuviin kustannuksiin kunnat eivät ole varautuneet. Alkukartoituksen järjestäminen edellyttää myös tulkkaus- ja henkilöresursseja. Selvitysten mukaan nyt voimassa olevan kotouttamislain aikana kunnissa on laadittu kotoutumissuunnitelmia vähemmän, kuin kotouttamislaki edellyttäisi. Kotoutumissuunnitelmien vaikuttavuus voidaan varmistaa ainoastaan kohdentamalla voimavaroja niissä määriteltävien toimenpiteiden toimeenpanoon. 

Panostus alkuvaiheen tiedottamiseen sekä yksilölliseen alkukartoitukseen ja siihen sisältyvään arviointiin sekä kotoutumissuunnitteluun edellyttää, että kotoutumista tukevia toimenpiteitä järjestetään tarvetta vastaavasti. Tällöin kustannuksia syntyy myös toimenpiteiden järjestämisestä, erityisesti nykymuotoisen kotoutumiskoulutuksen ja muiden työvoimapoliittisen toimenpiteiden riittävästä sekä toiminnallisen suomen tai ruotsin kielen opetuksen ja muun perehdyttämisen järjestämisestä kunnassa. Lisäksi muun lainsäädännön nojalla annettavan riittävän perusopetuksen ja muiden peruspalveluiden tukitoimenpiteiden sekä aktivointitoimenpiteiden järjestämisestä aiheutuu kustannuksia, joita ei valmistelun yhteydessä ole voitu arvioida. Kotoutumiseen niillä on kuitenkin merkittävä vaikutus. Lisäksi kuntien ja muiden palvelutuottajien on varauduttava tulkkaukseen ja ylipäänsä maahanmuuttajaväestön tarpeiden huomioon ottamiseen nykyistä paremmin julkisissa palveluissa. Valtio korvaa kunnille pakolaisten tulkkauksesta aiheutuvat kustannukset täysimääräisesti ja ilman määräaikaa silloin, kun kustannukset liittyvät kotoutumissuunnitelman laatimiseen, tai esimerkiksi sosiaali- ja terveydenhuollon palveluihin, pakolaisen maahantulon alkuvaiheeseen liittyvään kotoutumista edistävien palvelujen käyttöön, perehdyttämiseen kunnassa sekä koulun tai päiväkodin ja kodin väliseen yhteistyöhön. Yleisesti maahanmuuttajien asiointiin palveluissa arvioidaan tarvittavan muuhun väestöön verrattuna noin 1,5 -kertainen henkilöstöresursointi. Tämä edellyttää maahanmuuttajatiheillä alueilla resurssien uudelleenkohdentamista. Sisäasiainministeriöltä sekä muilta ministeriöiltä ja aluehallinnolta edellytetään riittävää paikallistason informaatio-ohjausta. Maahanmuuttajaväestön tarpeiden huomioon ottaminen edellyttää tältä osin myös palvelutuottajien ja -henkilöstön osaamistason nostoa sekä ammatillisella peruskoulutuksella että täydennyskoulutuksella. 

Esitys sisältää ehdotuksen Osallisena suomessa -kokeilun toteuttamisesta määräaikaisena vuosina 2010 - 2013. Kokeilun tavoitteena on kehittää ja kokeilla suomen tai ruotsin kielen ja muun kotoutumiskoulutuksen ja ohjauksen järjestelmää innovatiivisesti siten, että mahdollistetaan koulutukseen osallistuminen nykyistä joustavammin, ilman pitkiä odotusaikoja ja osaamistasoa vastaavasti. Tavoitteeseen pääsemiseksi kehitetään ja kokeillaan uusia ohjausmenetelmiä, opetussisältöjä ja nykyistä tehokkaampia opetusmenetelmiä. Koulutusta kehitetään toteutettavaksi myös osa-aikaisena siten, että koulutukseen osallistuminen on mahdollista esimerkiksi työssäkäynnin, opiskelun ja perhevapaiden aikana. Lisäksi kehitetään käytäntöön liitettyjä opetusmenetelmiä ja nuorille suunnattuja tukitoimia.  Kokeilun aikana arvioidaan sekä eri toimijoiden, kuten oppilaitosten, työnantajien ja kansalaisjärjestöjen roolia että  kehitettävien mallien vaikuttavuus- ja kustannustehokkuutta suhteessa nykyjärjestelmään.

Perustieto suomalaisesta yhteiskunnasta

Esityksessä ehdotetaan, että maahanmuuttajalle annetaan tietoa Suomen lainsäädännöstä, hänen oikeuksistaan ja velvollisuuksistaan yhteiskunnassa ja työelämässä, palvelujärjestelmästä sekä muista yhteiskunnan perusasioista. Lisäksi hänelle annettaisiin tietoa kotoutumista edistävistä toimenpiteistä ja palveluista, mukaan lukien tietoa mahdollisuudesta saada tarvittaessa ohjausta, neuvontaa ja palvelutarpeen arviointia. Perustiedon saatavuus varmistettaisiin antamalla se oleskeluluvan tiedoksiannon, oleskeluoikeuden rekisteröinnin, määräaikaisen oleskelukortin myöntämisen tai viimeistään kotikunta- ja väestötietojen rekisteröinnin yhteydessä. Perustieto olisi saatavilla myös sähköisenä.

Perustiedon sisältöä kehitetään Euroopan sosiaalirahaston rahoituksella. Kukin viranomainen vastaisi ehdotuksen mukaan omalla vastuualueellaan perustiedon sisällön tuottamisesta, mutta perustietoaineiston yhteensovittamisesta, kääntämisestä ja jakelusta noin 20 000 uudelle oleskeluluvan saavalle on arvioitu aiheutuvan sisäasiainministeriön pääluokassa vuositasolla noin miljoonan euron lisäkustannukset. Laki on ehdotettu tulemaan voimaan 1 päivänä syyskuuta 2011.  Jotta informaatio olisi mahdollisimman nopeasti lain voimaantulon jälkeen jaettavissa, vuoteen 2011 ajoittuvat alkuinformaation valmisteluun, painatukseen ja käännöksiin liittyvät kustannukset. Tämän johdosta tarvittava määräraha alkuinformaation toteuttamiseen vuonna 2011 olisi myös miljoona euroa.

Ohjauksen ja neuvonnan antaminen

Esityksessä ehdotetaan, että kunnan ja työ- ja elinkeinotoimiston olisi annettava maahanmuuttaja-asiakkaalle riittävää ja asianmukaista ohjausta, opastusta ja neuvontaa työelämästä ja kotoutumista edistävistä toimenpiteistä sekä tiedotettava niistä riittävästi. Ohjauksen ja neuvonnan yhteydessä varmistettaisiin vielä se, että maahanmuuttaja on saanut tiedon mahdollisuudesta alkukartoitukseen.

Viranomaisilta riittävän ohjauksen ja neuvonnan antaminen edellyttää perehtymistä kotouttamiseen sekä maahanmuuttajien kieli- ja kulttuuritaustoihin. Lisäksi viranomaisilta edellytetään sellaisten ohjauksen ja neuvonnan menetelmien tuntemista, jotka ottavat huomioon erilaisista yhteiskuntajärjestelmistä tulevien käsitykset suomalaisesta yhteiskunnasta. Se edellyttää myös kielen ja kulttuuristen seikkojen huomioon ottamisen materiaalien tuottamisessa ja muussa tiedottamisessa sekä tarvittaessa tulkin käyttöä ohjaus- ja neuvontatilanteissa, ylipäänsä uusien työmenetelmien kehittämistä ja käyttöön ottoa. 

Alkukartoituksen järjestäminen

Esityksessä mukaan kunta tai työ- ja elinkeinotoimisto järjestäisi maahanmuuttaja-asiakkaana olevan alkukartoituksen sitä pyytävälle maahanmuuttajalle kahden kuukauden kuluessa pyynnöstä. Alkukartoitus voitaisiin hankkia myös ostopalveluna.

Työ- ja elinkeinotoimistot voivat tehdä maahanmuuttajan alkukartoituksen ja siihen sisältyvän osaamiskartoituksen tai palvelutarpeen arvioinnin esimerkiksi osana kotoutumiskoulutusta tai muuta työvoimapalvelua. Kunnat eivät sitä vastoin ole varautuneet arviointipalvelun tuottamiseen ja rahoittamiseen. Voidaan arvioida, että silloin kun myönnettävien oleskelulupien määrä vuositasolla on noin 20 000, alkukartoituksen tarpeessa olisi noin 2000 sellaista henkilöä, jotka eivät nykyjärjestelmän mukaisesti ohjaudu kotoutumissuunnitteluun tai joiden kotoutumissuunnitelman pohjaksi ei tehdä riittävää kartoitusta. Maahanmuuttajien määrän kasvaessa myös kartoituksen piirissä olevien määrä luonnollisesti kasvaisi.

Alkukartoituksen laajuus olisi yksilöllinen riippuen maahanmuuttajan tilanteesta. Se sisältäisi esimerkiksi vain lyhyen haastattelun tai tarvittaessa perusteellisemman osaamisen testaamisen ja tunnistamisen, tutkintojen tunnustamiseen tai täydentämistarpeeseen liittyvän selvityksen tai kielitason ja oppimisvalmiuksien testaamisen. Erityistilanteissa osaamisen ja oppimisvalmiuksien selvittäminen kestää viikkojakin. Yksilöön kohdistuva kustannus näin ollen vaihtelee. Keskimääräiseksi kustannukseksi arvioidaan 700 euroa, joka sisältää kunnan arviointien järjestämiseen tarvittavan henkilöstöresurssin, varsinaisen selvityksen ja tarvittavat testaukset sekä muun asiantuntija-arvioinnin ja tulkkauksen. Noin 2000 maahanmuuttajan alkukartoituksen järjestäminen kunnissa edellyttäisi noin 1 miljoonan euron lisämäärärahatarvetta SM:n pääluokkaan kohdennettavaksi edelleen kunnille. Laki on ehdotettu tulemaan voimaan 1 päivänä syyskuuta 2011, jolloin vuonna 2011 kohdentuisi arviolta noin 600 maahanmuuttajaan, johon määrärahatarve olisi 420 000 euroa. Työ- ja elinkeinotoimiston asiakkaiden osalta alkukartoitus voidaan sisällyttää osaksi työvoimapoliittisia toimenpiteitä.

Kotoutumissuunnitelmien tehostaminen

Kunnat eivät ole pääsääntöisesti laatineet kotoutumissuunnitelmia nykyisen lainsäädännön edellyttämässä laajuudessa. Esityksen tarkoitus on varmistaa, että kotoutumissuunnitelmat laaditaan aina tarvittaessa. Lisäksi tarkoituksena on tehostaa niiden vaikuttavuutta. Erikseen ehdotetaan, että kotoutumissuunnitelmat laadittaisiin aina tarvittaessa alaikäisille ja että perheenjäsenille laaditut muut suunnitelmat sovitettaisiin tarvittaessa yhteen perheen kotoutumissuunnitelmassa. Lisäksi kotoutumissuunnitelmat laadittaisiin ja toimeenpantaisiin tarvittaessa monialaisena yhteistyönä. Muutoin kotoutumissuunnitelmat ehdotetaan laadittavaksi nykyisen kotouttamislain mukaisesti.

Esityksen vaikutuksesta kunnissa kotoutumissuunnitelmia laadittaisiin nykyistä useammalle. Arvio on, että kunnat laatisivat noin 1500 kotoutumissuunnitelmaa enemmän kuin nykyisin. Ehdotukset lisäisivät kotoutumissuunnitelmien vaikuttavuutta edellyttäen, että niiden laatimiseen ja niissä määriteltyihin toimenpiteisiin kohdennetaan riittävät voimavarat. 

Pakolaisten osalta ehdotusten arvioidaan vaikuttavan siihen, että erityisesti kotona lapsia hoitavat vanhemmat tulevat kotoutumissuunnitelmien ja kotoutumista edistävien toimenpiteiden piiriin. Kunnassa pakolaisten kotoutumissuunnitelman laatiminen ja siinä määriteltävien toimenpiteiden toteuttaminen voidaan varmistaa korottamalla kunnille maksettavien laskennallisten korvausten tasoa. 

Pakolaisten ja kansainvälistä suojelua saaneiden sijoittamisesta aiheutuneiden kustannusten korvaaminen kunnille valtion varoista

Esityksen mukaan pakolaisista aiheutuvien kustannusten korvausjärjestelmän rakenne säilyisi nykyisellään ja järjestelmään ehdotetaan muutosta ainoastaan koskien kiintiöpakolaisista maksettavien laskennallisten korvausten korvausaikaa. Kustannusten korvaamisesta ehdotetaan kuitenkin säädettävän nykyistä täsmällisemmin lain tasolla.

Valtio korvaisi edelleen kunnalle pakolaisten sijoittamisesta aiheutuvat kustannukset laskennallisina korvauksina sekä täysimääräisesti korvattavina erilliskustannuksina. Erilliskustannusten korvaaminen nykyisen järjestelmän mukaisesti täysimääräisesti kymmeneltä vuodelta tai ilman aikarajaa varmistaisi sen, ettei kunnille aiheudu arvaamattomia ja kohtuuttomia kustannuksia erityisryhmien, kuten paljon hoito- tai muita tukitoimenpiteitä tarvitsevien hätätapausten tai yksin tulleiden alaikäisten turvapaikanhakijoiden sijoittamisesta. Sen varmistaminen, että ehdotukset toimenpiteiden tehostamiseksi ja uusiksi toimenpiteiksi toteutetaan edellyttää myös laskennallisten korvausten tason korottamista. Laskennallisten korvausten tasosta säädettäisiin erikseen valtioneuvoston asetuksella.

Kiintiöpakolaiset ja oleskeluluvan saaneet turvapaikanhakijat ovat kunnille maksettavien laskennallisten korvausten piirissä nykyisin kolmen vuoden ajan ensimmäisen kotikunnan merkitsemisestä väestötietojärjestelmään. Kunnille kiintiöpakolaisten vastaanotosta maksettavien laskennallisten korvausten korvausaikaa on ehdotettu pidennettäväksi kolmesta vuodesta neljään vuoteen. Ehdotuksessa korvausajan pidentämiseksi neljään vuoteen on otettu huomioon se, että kiintiöpakolaiset muuttavat kuntaan suoraan pakolaisleireiltä. Aikuisilla ei ole ehkä moneen vuoteen ole ollut mahdollisuutta osallistua työelämään, lapsilla koulunkäyntiin ja olosuhteet ovat kaikilta osin erilaiset suomalaiseen yhteiskuntaan verrattuna. Oleskeluluvan saaneet turvapaikanhakijat sen sijaan ovat jo asuneet oleskeluluvan käsittelyajan vastaanottokeskuksissa, saaneet perehdyttävää tietoa suomalaisesta yhteiskunnasta ja aloittaneet suomen tai ruotsin kielen opiskelun. Pakolaiskiintiön ollessa 750 ehdotus aiheuttaisi vuositasolla 292 000 euron lisäkustannukset sisäasiainministeriön pääluokassa. Korvausajan pidennyksellä edistettäisiin kiintiöpakolaisten kuntiin sijoittumista ja turvattaisiin Suomen kansainvälisten sitoumusten toteutumista. Viiveetön kuntiin sijoittuminen on myös edellytys kotoutumiselle.

Esityksessä ehdotetaan säädettäväksi kotouttamisohjelman sisällöstä muun muassa siten, että kotouttamisohjelma tulisi kytkeä kunnan talousarvioon ja sen tulisi sisältää muun muassa monivuotisen suunnitelman pakolaisten ja kansainvälisen suojelun perusteella oleskeluluvan saaneiden turvapaikanhakijoiden vastaanotosta ja kotoutumisen edistämisestä. Kotouttamisohjelma ja siihen sisältyvä suunnitelma olisivat esityksen mukaan edellytys pakolaisten laskennallisten ja erillisten korvausten maksamiselle. Lisäksi ehdotus ohjauksesta, neuvonnasta ja alkukartoituksesta kaikille maahanmuuttajille lisäisi kunnissa laadittavien kotoutumissuunnitelmien määrää. Ehdotuksien tarkoitus ja kotoutumisen tehostamisen edellytys on, että kunta järjestää tarvittavat ja kotoutumissuunnitelmissa määritellyt toimenpiteet ja niihin kohdennetaan riittävät voimavarat. Tämä voidaan varmistaa siten, että kunnille yli 7-vuotiaiden pakolaisten ja kansainvälistä suojelua saaneiden sijoittamisesta maksamien laskennallisten korvausten korvaustasoa korotetaan. Nykyistä yli 7-vuotiaista maksettavaa laskennallista korvausta (2091 euroa/vuosi) tulisi korottaa 40 prosentilla. Tällöin yli 7-vuotiaista maksettava laskennallinen korvaus olisi 2 927 euroa/henkilö/vuosi. Mikäli lakiesitys tulisi voimaan ehdotetulla tavalla, korotuksen kustannusvaikutus vuonna 2011 olisi arviolta 7 035 000 euroa. Korvausten kokonaiskustannus määräytyy vuosittain korvausten piirissä olevien määrän perusteella.

Osallisena Suomessa -kokeilu

Osallisena Suomessa -kokeilun kustannusten arvioidaan olevan vuosina 2010 -2013 kokonaisuudessaan noin 9-10 miljoonaa euroa. Kokeilun toteutukseen kohdennettiin vuoden 2010 lisätalousarviossa sisäasiainministeriön pääluokkaan 500 000 euroa. Vuosina 2011 - 2013 sisäasiainministeriö, opetusministeriö sekä työ- ja elinkeinoministeriö kohdentavat kokeilun hallinnointiin ja muuhun toteutukseen olemassa olevien määrärahoja vuosittain 500 000 euroa kukin, yhteensä 1,5 miljoonaa euroa vuosittain. Suomen Kulttuurirahasto ja Svenska Kulturfonden osallistuvat rahoitukseen vastaavasti kohdentamalla määrärahaa kotoutumiskoulutuksen kehittämissuunnitelman valmisteluun sekä kuntien toimenpiteiden tukemiseen. Työ- ja elinkeinoministeriön momentin 32.30.51 (työllistämis-, koulutus ja erityistoimet) määrärahaa voidaan käyttää vuosina 2011 - 2013 kokeilun mukaisen kotoutumiskoulutuksen järjestämiseen kokeilussa mukana olevien työ- ja elinkeinotoimistojen maahanmuuttaja-asiakkaiden osallistuessa kokeiltavaan koulutukseen.  
Kokeilua toteutetaan noin kymmenessä kunnassa ja kokeiluun osallistuisi noin 400 maahanmuuttajaa. Nykyisen muotoinen, suoraan työmarkkinoille suuntaava kotoutumiskoulutus sisältää noin 35 opetustuntia ja sen keskimääräiset kustannukset ovat noin 30 euroa/opiskelijatyöpäivä, noin 6 000 euroa/opiskelija/vuosi. Kunnissa kokeiltavan koulutuksen opiskelupäivien pituus olisi lyhyempi, tarpeen vaatiessa sitä voitaisiin toteuttaa vain esimerkiksi kolmena päivänä viikossa, mutta opetusmenetelmät olisivat käytännön läheisiä, opetus edellyttäisi nykyistä enemmän ohjausta ja yhtäaikaisia toimintoja ja opetusryhmät olisivat nykyistä pienempiä. Näin ollen myös opiskelun tuntikohtainen hinta olisi nykymuotoista korkeampi, mutta opiskelu voisi tapahtua osa-aikaisena. Näin ollen myös kuntien koulutukseen varattaisiin kokeilun aikana 6 000 euroa/henkilö/vuosi. 
Kokeilun aikana arvioidaan kehitettävien mallien vaikuttavuus- ja kustannustehokkuutta suhteessa nykyjärjestelmään. Tulosten perusteella arvioidaan kotoutumiskoulutuksen rahoituksen, hallinnoinnin ja sisältöjen kehittämistarpeet ja -mahdollisuudet tavoitteena aiempaa tarvelähtöisempi, tehokkaampi, vaikuttavampi ja kustannustehokkaampi kotoutumiskoulutus.

4.2 Vaikutukset viranomaisten toimintaan

Esityksessä ehdotetaan säädettäväksi viranomaisten tehtävistä, yhteistyömuodoista, yhteensovittamisesta ja seurannasta eri hallinnon tasoilla. Ehdotuksilla selkeytettäisiin viranomaisten työnjakoa ja tehostettaisiin kotoutumisen edistämiseen liittyvien taloudellisten ja muiden voimavarojen sekä muun suunnittelun yhteensovittamista. Tällä puolestaan vahvistettaisiin voimavarojen tarkoituksenmukaista kohdentamista. Valtion kotouttamisohjelmalla ja siinä määriteltävillä tavoitteilla, toimenpiteillä ja voimavaroilla vahvistettaisiin kotoutumisen ja hyvien etnisten suhteiden yhteensovittamista, resurssi- ja informaatio-ohjausta ja aluehallinnon tulosohjausta sekä edistettäisiin läpivirtausperiaatteen toteutumista palveluja suunniteltaessa. 

Paikallistason osalta vastaavasti samaan pyritään ehdotuksilla kunnan kotouttamispolitiikasta ja kotoutumista edistävistä toimenpiteistä paikallistasolla. Ehdotuksilla kotouttamisohjelman kytkennästä osaksi kunnan talousarvion suunnittelua ja seurantaa sekä ehdotuksilla sen sisällöstä tehostettaisiin paikallistason suunnittelua ja varmistettaisiin erityisryhmien tarpeiden huomioon ottamista paikallistason suunnittelussa. Ehdotukset mahdollistaisivat myös ohjelmien, niiden toteutuksen ja kotouttamiseen käytettyjen voimavarojen ja kotouttamisen vaikuttavuuden nykyistä paremman seurannan sekä paikallisella että valtakunnallisella tasolla. Ehdotuksella parannettaisiin kotouttamisohjelmien laatua ja vaikuttavuutta. Maahanmuuttajajärjestöjen osallistumisoikeus ohjelmien laadintaan ja seurantaan lisäisi heidän osallisuuttaan ja vaikutusmahdollisuuksiaan heitä koskevissa tärkeissä prosesseissa. Ohjelmien säännöllisestä seurannasta ja uudistamisesta säätäminen vahvistaisi ohjelmien merkitystä nykyisellään paikallistason kotouttamisvälineenä. Pakolaisten vastaanottosuunnitelmien sisällyttämisellä kotouttamisohjelmiin vahvistettaisiin pakolaisten kuntiin sijoittamisen hallintaa.

Ehdotuksen mukaan kunnan ja työ- ja elinkeinotoimiston olisi annettava maahanmuuttaja-asiakkaalle riittävää ja asianmukaista ohjausta, opastusta ja neuvontaa työelämästä ja kotoutumista edistävistä toimenpiteistä sekä tiedotettava niistä riittävästi. Ohjauksen ja neuvonnan yhteydessä varmistettaisiin vielä se, että maahanmuuttaja on saanut tiedon mahdollisuudesta palvelutarpeen arviointiin.

Viranomaisilta riittävän ohjauksen ja neuvonnan antaminen edellyttää perehtymistä kotouttamiseen sekä maahanmuuttajien kieli- ja kulttuuritaustoihin. Lisäksi viranomaisilta edellytetään sellaisten ohjauksen ja neuvonnan menetelmien tuntemista, jotka ottavat huomioon erilaisista yhteiskuntajärjestelmistä tulevien käsitykset suomalaisesta yhteiskunnasta. Se edellyttää myös kielen ja kulttuuristen seikkojen huomioon ottamisen materiaalien tuottamisessa ja muussa tiedottamisessa sekä tarvittaessa tulkin käyttöä ohjaus- ja neuvontatilanteissa, ylipäänsä uusien työmenetelmien kehittämistä ja käyttöön ottoa. Maahanmuuttaja-asiakkaan palveluissa arvioidaan tarvittavan keskimäärin 1,5-kertainen henkilöstöresurssi muuhun väestöön verrattuna. Tämä edellyttää maahanmuuttajatiheillä alueilla resurssien uudelleenkohdentamista. Sisäasiainministeriöltä sekä muilta ministeriöiltä ja aluehallinnolta edellytetään riittävää paikallistason informaatio-ohjausta. 

Kotoutumissuunnitelmia koskevilla ehdotuksilla selkeytettäisiin viranomaisten velvoitteita kotoutumissuunnitelmien laatimisessa ja varmistettaisiin se, että suunnitelmat laaditaan aina tarvittaessa. Ehdotuksien tarkoituksena on muuttaa selvitystietojen mukaista tilannetta, jossa kotoutumissuunnitelmia ei tehdä kattavasti varsinkaan silloin, kun vastuuviranomainen on kunta. Esityksen vaikutukset kotona lapsia hoitavien äitien kotoutumissuunnitelmien sekä kielikoulutuksen ja muiden kotoutumista edistävien toimenpiteiden piiriin pääsy pitkittyy. Kun vanhemmat saisivat tietoa suomalaisesta yhteiskunnasta, myös heidän mahdollisuutensa tukea lastensa koulunkäyntiä ja kotoutumista vahvistuisivat.

4.3 Ympäristövaikutukset

4.4. Muut yhteiskunnalliset vaikutukset 

Ihmisten vapaa liikkuvuus Schengen-alueella, tarve työvoiman maahanmuuttoon, perhesitein tapahtuva maahanmuutto sekä Suomen vastuut humanitaarisen maahanmuuton alueella ovat väistämättömiä ja kasvavia ilmiöitä kansainvälistyneessä Suomessa. Maahanmuutto aiheuttaa muutoksia laajasti suomalaisessa yhteiskunnassa, keskeisimmin ihmisten arjessa, palvelujärjestelmässä, viranomaisissa, politiikassa ja julkisessa keskustelussa. Ehdotuksilla pyritään osaltaan ohjaamaan kehitystä siten, että muutokset tapahtuvat hallitusti ja tasapainoisesti. Onnistunut kotoutuminen, yhdenvertaisuuden ja syrjimättömyyden toteutuminen sekä toimiva vuoropuhelu eri väestöryhmien välillä ja hyvät etniset suhteet ovat osaltaan edellytys suomalaisen yhteiskunnan tasapainoiselle kehittymiselle. Lisäksi niillä voidaan tukea tulevaisuudessakin suomalaisten työnantajien, mukaan lukien julkisen palvelusektorin asemaa kilpailtaessa työvoimasta. 

Kotouttamislailla voidaan kuitenkin vain osin vaikuttaa hallitun ja tasapainoisen kotoutumisen toteutumiseen. Kotoutumista edistetään myös muulla lainsäädännöllä, keskeisimmin yhdenvertaisuutta sekä palvelujärjestelmää ja asuinalueiden suunnittelua koskevalla lainsäädännöllä. Kotoutumisen näkökulmasta kaikilla keskeisimmillä politiikan sektoreilla joudutaan varautumaan myös riittävään resursointiin kotoutumisen edistämiseksi.  Lisäksi tärkeää on oikea ja monipuolinen tiedonvälitys.

Esityksessä ehdotetaan, että kotouttamisohjelmiin sisällytettäisiin suunnitelmat hyvien etnisten suhteiden edistämiseksi sekä maahanmuuttajaryhmien osallisuuden ja oman kulttuurin ylläpitämisen tukemiseksi. Kotouttamisohjelmien kyseisillä suunnitelmilla edistettäisiin eri väestöryhmien välistä myönteistä vuorovaikutusta, joka puolestaan parantaisi osaltaan maahanmuuttajien kotoutumismahdollisuuksia ja motivaatiota, edesauttaisi kielen oppimista ja ympäröivän yhteiskunnan arvoihin tutustumista. Verkostot kantaväestöön ja muihin maahanmuuttajiin toimivat usein myös epävirallisina kanavina työllistymisessä. Rasismin ja syrjinnän kokemuksilla puolestaan voi olla pitkäaikaisiakin negatiivisia vaikutuksia paitsi yksilön hyvinvointiin niin myös kotoutumiseen. Vastaavasti maahanmuuttajien yksilöllisen ja perhekohtaisen kotoutuminen edistää osaltaan hyvien etnisten suhteiden kehittymistä. Muilta osin tämän lain esityksillä hyvien etnisten suhteiden kehittymiseen voidaan vaikuttaa vain vähän. Viranomaisten lisäksi tärkeä rooli hyvien etnisten suhteiden edistämisessä on poliitikoilla, työnantajilla ja työyhteisöillä ja tiedotusvälineillä.

Ehdotuksella kotouttamislain soveltamisalan laajentamisesta koskemaan kaikkia Suomessa asuvia maahanmuuttajia edistettäisiin aiempaa useamman maahanmuuttajan kotoutumista. Samalla vahvistettaisiin edellytyksiä tarkastella kotouttamispolitiikkaa kokonaisuutena. Esityksessä kaikkia maahanmuuttajia koskevat toimenpiteet ovat perustiedon antaminen sekä eri hallinnon tasoilla tapahtuva suunnittelu ja seuranta. Muut esityksen sisältämät toimenpiteet järjestettäisiin alkukartoituksen yhteydessä tapahtuvan tarveharkinnan perusteella. 

Esityksellä tehostettaisiin maahanmuuton alkuvaiheen kotoutumista siten, että kaikki saisivat perustiedon suomalaisesta yhteiskunnasta ja mahdollisuuksistaan saada tukea kotoutumiselleen, tarvittavaa ohjausta ja neuvontaa sekä ohjautuisivat alkukartoituksen avulla mahdollisimman pikaisesti tasoaan vastaavaan kielikoulutukseen tai muihin kotoutumista edistäviin toimenpiteisiin. Ehdotuksilla nopeutettaisiin työllistymistä ja muuta kotoutumista ohjaamalla maahanmuuttaja nykyistä nopeammin, heti maahantulon alkuvaiheessa tarvetta vastaavaan koulutukseen ja muiden kotoutumista edistävien toimenpiteiden piiriin. Selvitysten mukaan tavallista on, että ensimmäisten kotoutumista tukevien toimenpiteiden odotusajat ovat puoli vuotta, monissa tapauksissa pidempiä.  Tutkimusten mukaan maahanmuuttajien motivaatio kielen oppimiseen ja muuhun opiskeluun on tehokkainta maahantulon alkuvaiheessa, kun pitkittyneillä odotusajoilla ja väärin kohdentuneilla toimenpiteillä on puolestaan motivaatiota vähentävä ja passivoiva vaikutus. 

Esityksillä myös kohdennettaisiin kotouttamispalvelujen voimavaroja nykyistä paremmin käytettäväksi maahanmuuttajien tarvetta vastaavasti ja vähennettäisiin samalla voimavarojen kohdentumista toimenpiteisiin, joilla ei ole vaikuttavuutta kulloisenkin käyttäjän kotoutumiseen. Alkukartoituksella myös tunnistettaisiin kaikkein haavoittuvimmassa asemassa olevien asema ja ehkäistäisiin heidän syrjäytymistään tarjoamalla arviointiin perustuen mahdollisuus kielen opiskeluun ja muihin kotoutumista edistäviin toimenpiteisiin. Haavoittuvassa asemassa olevia ryhmiä ovat muun muassa puolisoina maahan muuttaneet, joilla ei ole nyt voimassa olevan lainsäädännön mukaan mahdollisuuksia kotoutumissuunnitelmaan. Haavoittuviin ryhmiin kuuluvat myös ne peruskouluikäisinä maahan saapuneet maahanmuuttajanuoret, jotka ovat vaarassa jäädä ilman peruskoulun päättötodistusta. Kuntien sitoutuminen alkukartoitusten laatimiseen niille maahanmuuttajille, joille sitä ei laadittaisi TE-toimiston asiakkuuden perusteella, varmistettaisiin esityksellä korvata kunnille alkukartoituksen järjestämisestä aiheutuvat kustannukset.

Nopeutettaessa alkukartoituksella tarvetta vastaaviin palveluihin pääsyä, myös kotoutumissuunnitelman piirissä oloaika lyhenee. Pidennettäessä erityistapauksissa kotoutumissuunnitelma-aikaa viideksi vuodeksi, varmistettaisiin tuki niiden henkilöiden kotoutumiselle, jotka ovat erityissyistä olleet estyneitä osallistumaan koulutukseen tai muihin toimenpiteisiin maahanmuuton ensimmäisinä vuosina. 

Ilman huoltajaa maahan tulleet ja oleskeluluvan saaneet turvapaikanhakijanuoret ovat erityisessä vaarassa keskeyttää peruskouluopinnot ennen päättötutkinnon suorittamista. Samaan riskiryhmään kuuluvat myös muutoin yläasteikäisinä muuttaneet nuoret. Maahanmuuttajanuoret jäävät myös selvästi ikäluokkaansa useammin ilman peruskouluun jälkeistä opiskelupaikkaa. Ehdotuksella alaikäisen monialaisena yhteistyönä laadittavasta kotoutumissuunnitelmasta puututtaisiin nuoren tilanteeseen yhdessä hänen, hänen perheensä ja viranomaisten kanssa. Aikaisella puuttumisella ja kotoutumissuunnitelmassa kirjatuilla toimenpiteillä ehkäistäisiin peruskoulun keskeyttämisiä ja syrjäytymistä. Ehdotus edistäisi myös nuoren osaamista vastaavaan peruskoulun jälkeiseen koulutukseen hakeutumista, joka puolestaan ehkäisisi toisen asteen koulutuksen keskeyttämisiä. 

Ehdotus perheiden kotoutumissuunnitelmiksi edistäisi yksilökohtaisten suunnitelmien yhteensovittamista ja perheiden yhtäaikaista kotoutumista. 

Ehdotuksilla kieli- ja kotoutumiskoulutuksesta, maahanmuuttajalle asetettavasta tavoitteesta saavuttaa suomen tai ruotsin kielessä vähintään eurooppalaisen viitekehyksen mukainen taso B1.1, velvoitteesta osallistua kotoutumissuunnitelmassa määriteltyyn suomen tai ruotsin kielen opetukseen ja mahdollisiin muihin toimenpiteisiin vähennettäisiin kielitaidosta johtuvaa eristäytymistä muista yhteisöistä ja suomalaisesta yhteiskunnasta ylipäänsä.  Ehdotuksella osaltaan myös poistettaisiin maahanmuuttajien työllistymisen esteitä, joista selvitysten mukaan keskeisimpiä on puutteellinen suomen tai ruotsin kielen taito.

Esityksen mukaan kotoutumissuunnitelman pituus määräytyisi yksilöllisesti ja ensimmäinen kotoutumissuunnitelma laadittaisiin enintään yhdeksi vuodeksi suunnitelman allekirjoittamisesta. Oikeus kotoutumissuunnitelmaan kestäisi kolme vuotta siitä kun maahanmuuttajalle on merkitty ensimmäinen kotikunta väestötietojärjestelmään, mutta sitä voitaisiin erityisiä toimenpiteitä tarvitsevilla maahanmuuttajilla pidentää viiteen vuoteen. Suunnitelma-aikaan ei sisällytettäisi ajanjaksoja, jolloin henkilö on ollut estynyt osallistumaan kotoutumista edistäviin toimenpiteisiin vammasta, sairaudesta, lastensuojelutoimenpiteestä, perhevapaasta tai muusta näihin verrattavan syyn vuoksi.

Ehdotuksella murrettaisiin sitä ajattelua, että työllistyminen tai koulutukseen ohjautuminen tapahtuu vasta kotoutumissuunnitelma-ajan päätyttyä. Asteittaisella tavoitteenasettelulla pyrittäisiin siirtämään toimenpiteiden painopistettä kotoutumissuunnitelman alkuvaiheeseen ja näin nopeuttamaan työllistymistä tai koulutukseen hakeutumista. Enimmäisaikaa voitaisiin perustellusta syystä pidentää. Ehdotuksella osaltaan ehkäistäisiin yhteiskunnan marginaaliin jäävien ryhmien syntymistä ja erityisesti monilapsisten perheiden äitien kielitaidottomuutta varmistamalla, etteivät he jää ilman kielen opetusta esimerkiksi pitkästä perhevapaasta johtuen. velvoitteilla osallistua lisättäisiin kotoutumissuunnitelmien vaikuttavuutta.

Alaikäisen kotoutumissuunnitelman laatimista koskevilla ehdotuksilla ehkäistäisiin riskiryhmiin kuuluvien nuorten maahanmuuttajien syrjäytymistä. Valtaosa maahanmuuttajanuorista ei tarvitse tukea kotoutumiselleen, mutta ehdotukset toisivat välineen puuttua niiden nuorten tilanteeseen, jotka ovat esimerkiksi vaarassa jäädä ilman peruskoulun päättötodistusta, ja joiden tilanteessa eivät yleiset palvelut ja tukitoimet ole riittäviä. 

Perheen kotoutumissuunnitelmalla edistettäisiin perheenjäsenten yhtäaikaista kotoutumista. Ehdotuksilla varmistettaisiin esimerkiksi se, että vain vähän suomalaista palvelujärjestelmää tuntevat vanhemmat saisivat riittävän tiedon lapsiaan koskevien suunnitelmien sisällöstä ja tavoitteista varhaiskasvatuksessa ja perusopetuksessa ja heidän mahdollisuutensa tukea lapsiaan koulunkäynnissä vahvistuisi. Samoin lisääntyisi kotoutumissuunnitelmien kosketus koko perheen arkeen ja niiden realistisia toteuttamismahdollisuuksia vahvistettaisiin.

Ehdotuksilla kunnille toimenpiteiden järjestämisestä aiheutuvien kustannusten korvaamisesta nopeutettaisiin kiintiöpakolaisten ja oleskeluluvan saaneiden turvapaikanhakijoiden kuntiin sijoittumista edellyttäen, että samanaikaisesti nostettaisiin korvaustasoa. Ilman riittäviä korvausten tasokorotuksia kuntien sitoutumista sijoittamiseen ei kuitenkaan pystytä varmistamaan. Tämä taas vaarantaisi Suomen sitoutumisen kiintiöpakolaisten vastaanottoon sekä aiheuttaisi oleskeluluvan saaneiden turvapaikanhakijoiden omaehtoisen kuntiin muuton lisääntymistä. Omaehtoinen muutto tapahtuu usein omaisten ja tuttavien asuntoihin ja lisää näin asumiskeskittymien syntymistä ja ahtaasti asumista.  

4.5 Yhdenvertaisuus- ja tasa-arvovaikutukset

Esitys edistäisi tasa-arvon toteutumista. Osa maahanmuuttajista muuttaa yhteiskunnista, jossa tasa-arvon periaatteita ei ole tunnustettu. Osa maahanmuuttajanaisista joutuu myös Suomessa perhe- tai muihin olosuhteisiin, joissa tasa-arvon toteutumiselle ei ole edellytyksiä. Esitys mahdollistaisi tasa-arvotiedon sisällyttämistä kaikille annettavaan perustietoon. Esityksillä alkukartoituksesta sekä kotoutumissuunnitelman ja kotoutumista edistävien palvelujen tarvelähtöisyydestä mahdollistettaisiin niiden piiriin pääsy kaikille tällaiseen tilanteeseen johtuneelle.

5 Asian valmistelu

5.1 Valmisteluvaiheet ja -aineisto 

5.2 Lausunnot ja niiden huomioon ottaminen

Valtioneuvoston säädösvalmistelun kuulemisohjeiden mukaan säädösehdotuksista pyydettävien kirjallisten lausuntojen antamiseen varataan aikaa vähintään kuusi viikkoa ja laajoissa hankkeissa vähintään kahdeksan viikkoa. Lausuntoaika on pidempi, jos se kokonaan tai osittain ajoittuu yleiseen lomakauteen. Lausuntoaika voi perustellusta syystä olla edellä mainittua lyhyempi. 

Hallituksen esitysluonnoksesta annettaville lausunnoille asetettiin neljän viikon lausuntoaika. Tätä voidaan pitää kokonaisuudistuksesta varsin lyhyenä. Hallituksen esitystä on valmisteltu keskeisimmistä sidosryhmistä koostuvassa laajapohjaisessa ohjausryhmässä. Lisäksi hallituksen esityksen valmistelun eri vaiheissa on järjestetty useita erilliskuulemisia sidosryhmille. Tämän vuoksi neljän viikon lausuntoaikaa voidaan pitää perusteltuna.

Hallituksen esitysluonnoksesta pyydettiin lausunnot seuraavilta tahoilta: …

Lausunnoissa… 

6 Riippuvuus muista esityksistä

Esityksen yhtenä tavoitteena on selkiyttää kotouttamista koskevaa sääntelyä. Maahanmuuttajien kotouttamisesta ja turvapaikanhakijoiden vastaanotosta säädettäisiin jatkossa eri laeissa. Sisäasiainministeriössä valmistellaan osana tätä kokonaisuutta hallituksen esitystä turvapaikanhakijoiden vastaanottoa koskevaksi laiksi. Voimassa oleva laki maahanmuuttajien kotouttamisesta ja turvapaikanhakijoiden vastaanotosta ehdotetaan kumottavaksi lain voimaan tullessa. Tämän vuoksi on välttämätöntä, että tässä esityksessä ehdotettu laki ja myöhemmin eduskunnan käsittelyyn tuleva turvapaikanhakijoiden vastaanottoa koskeva laki tulevat voimaan samanaikaisesti.

YKSITYISKOHTAISET PERUSTELUT			

1 Lakiehdotuksen perustelut

1 luku
Yleiset säännökset
1 §. Lain tarkoitus. Pykälässä säädettäisiin kotoutumisen edistämisestä annettavan lain tarkoituksesta. Ehdotuksen mukaan lailla tuettaisiin ja edistettäisiin kotoutumista ja maahanmuuttajan osallistumista yhteiskunnan toimintoihin siten, että maahanmuuttajalla on mahdollisuus toimia aktiivisena kansalaisena ja olla osa sosiaalista yhteisöä. Kotoutumista edistäviä ja tukevia toimenpiteitä ja palveluita kuten suomen tai ruotsin kielen opetusta sekä tietoa yhteiskunnasta, sen kulttuurista sekä työllistymis- ja koulutusmahdollisuuksista tulisi tarjota maahanmuuttajalle erityisesti maassaolon alkuvaiheessa. Tavoitteena on, että ehdotetuilla toimenpiteillä edistettäisiin maahanmuuttajien mahdollisuutta saavuttaa muun väestön kanssa tasavertainen asema yhteiskunnassa sekä oikeuksien että velvollisuuksien osalta. Aktiivisena kansalaisena toimimiseen tarvitaan tietoja ja taitoja, mutta myös maahanmuuttajan omatoimisuutta ja tavoitteellista osallistumista.   
Lisäksi lain tarkoituksena olisi edistää tasa-arvoa, yhdenvertaisten mahdollisuuksien toteutumista sekä myönteistä vuorovaikutusta eri väestöryhmien välillä. Tavoitteena on, että ehdotetuilla toimenpiteillä tuettaisiin maahanmuuttajien osallisuutta ja vaikutusmahdollisuuksia sekä kaksisuuntaista kotouttamista. Euroopan unionin yhteisen kotouttamispolitiikan periaatteiden mukaan kotouttaminen on dynaaminen, kaksisuuntainen vuorovaikutusprosessi, joka edellyttää paitsi kansallisten, alueellisten ja paikallisviranomaisten toimia, myös vastaanottavan yhteisön ja maahanmuuttajan entistä suurempaa sitoutumista. Lähtökohtina lain tarkoituksen toteutumisessa olisivat ihmisoikeudet, tasa-arvo, ihmisten yhdenvertaisuus sekä muut suomalaisen yhteiskunnan perusoikeudet, monimuotoisuus ja kansainvälisyys. 
 
2 §. Soveltamisala. Pykälässä säädettäisiin sekä lain asiallisesta ja henkilöllisestä soveltamisalasta. Sen mukaan lakia sovellettaisiin kotoutumiseen ja kotouttamiseen. Lisäksi kotouttamiseen ja kotoutumiseen sovellettaisiin lain nojalla annettavia säännöksiä. Kotoutuminen ja kotouttaminen määriteltäisiin 3 §:ssä. 

Lakia sovellettaisiin myös pakolaisten ja kansainvälistä suojelua saaneiden kuntaan osoittamiseen sekä valtion kunnille kotoutumislain mukaisten toimenpiteiden järjestämisestä aiheutuneiden kustannusten korvaamiseen. 

Lain soveltamisala koskisi kaikkia henkilöitä, joilla olisi voimassaoleva oleskelulupa tai joiden oleskelu olisi rekisteröity tai joille on myönnetty oleskelulupakortti ulkomaalaislain mukaisesti. Lain piiriin kuulumista ei arvioitaisi maahanmuuttajalle myönnettävän oleskeluluvan statuksen perusteella, sillä myös tilapäisesti maahan muuttavilla henkilöillä kuten opiskelijoilla ja tilapäisen oleskeluluvan työn perusteella saaneilla olisi mahdollisuus saada laissa erikseen mainittuja palveluita ja toimenpiteitä. Lain soveltamisala koskisi myös EU:n ja Pohjoismaiden kansalaisia sekä heidän perheenjäseniä. Soveltamisalan henkilöpiiriin ei kuuluisi turvapaikanhakijat eivätkä maassa viisumilla tai viisumivapaasti oleskelevat henkilöt. 

Lakia ei sovellettaisi henkilöön, jolla on Suomen kansalaisuus. Käytännössä voi esiintyä tapauksia, jossa Suomen kansalaisuuden omaavalla henkilöllä olisi tarvetta päästä myös kotoutumiskoulutuksen tai muiden kotoutumista edistävien toimenpiteiden piiriin.  Suomen kansalainen tai kaksoiskansalaisuuden omaava henkilö on voinut asua koko elämänsä ulkomailla, eikä hän Suomeen muuttaessaan osaa välttämättä yhtään suomen tai ruotsin kieltä tai hänen kielitaitonsa on varsin heikko. Tällaisia tapauksia on ollut vuosittain muutamia. Lain tarkoituksena ei voida katsoa varsinaisesti olevan kuitenkaan Suomen kansalaisen kotoutumisen edistäminen.  Suomen kansalaisuuden saaminen voidaan pikemminkin katsoa olevan osa maahanmuuttajan kotoutumispolkua, vaikka kansalaisuuden saaminen ei välttämättä aina tarkoita sitä, että kotoutumisprosessi olisi lopullisesti päättynyt tai onnistunut. Edellä kuvatussa tapauksessa olisi tarkoituksenmukaisempaa, että Suomeen muuttavalle Suomen kansalaiselle järjestettäisiin tukitoimenpiteitä lähinnä yleisten palvelujen toimesta ja hänen palvelutarpeensa otettaisiin huomioon esimerkiksi työllistymissuunnitelmaa laadittaessa. Oikeus tämän lain mukaisiin kotouttamistoimenpiteisiin päättyisi 12 §:ssä säädetyn mukaisesti viimeistään viiden vuoden kuluttua siitä kun maahanmuuttaja on saanut kotikunnan. Mikäli maahanmuuttaja saa Suomen kansalaisuuden ennen viittä vuotta, myös oikeus kotouttamistoimenpiteisiin tällöin päättyisi. 

Laissa määriteltyjä kotoutumista tukevia ja edistäviä toimenpiteitä sekä palveluita tarjottaisiin maahanmuuttajalle, joka asuu Suomessa joko vakinaisesti tai tilapäisesti riippuen oleskeluluvan luonteesta ja sen pituudesta. Tässä laissa asumisella ei viitata suoranaisesti siihen mitä soveltamisalalaissa tai kotikuntalaissa asumiskäsitteellä on tarkoitettu. Tarkoituksena olisi korostaa laissa sitä, että edellä mainittuja toimenpiteitä tarjotaan vain niille maahanmuuttajille, jotka tosiasiallisesti oleskelevat ja asuvat Suomessa luvan voimassaoloaikana ja pystyvät esimerkiksi osallistumaan kotoutumista edistäviin toimenpiteisiin täysipainoisesti, jos he ovat niihin tämän lain perusteella oikeutettuja. Osoituksena tosiasiallisesta Suomessa asumisesta olisi esimerkiksi maahanmuuttajan rekisteröityminen väestötietojärjestelmään, jolloin maahanmuuttajalla tulee olla myös kotikuntalaissa tarkoitettu asuinpaikka Suomessa.  Ulkomaalaisen tulee lain mukaan ilmoittautua asuinpaikkansa maistraattiin väestötietojärjestelmään rekisteröimistä varten, jos hänen oleskelunsa on tarkoitettu kestämään tai hän on oleskellut Suomessa vähintään vuoden. Väestötietojärjestelmään voidaan merkitä kuitenkin myös tiedot sellaisesta ulkomaalaisesta, joka oleskelee Suomessa tilapäisesti eli käytännössä alle vuoden. Tilapäisesti Suomessa oleskelevan ulkomaalaisen rekisteröinti-ilmoitus väestötietojärjestelmää varten voidaan jättää maistraatin lisäksi verotoimistoon, Maahanmuuttovirastoon tai Kelan toimistoon. Rekisteröinnin perusteella ulkomaalaiselle annetaan henkilötunnus. Tapauskohtaisesti tulisi harkita osoittaisiko poste restante- osoite tosiasiallista asumista Suomessa. Mikäli maahanmuuttaja voisi saada maistraatista kotikuntamerkinnän osoittamalla käytännössä asuvansa tietyssä kunnassa, voitaisiin asumisedellytyksen katsoa tässä tapauksessa täyttyvän. Kunkin laissa mainitun toimenpiteen kohdalla rajattaisiin erikseen siihen oikeutetut maahanmuuttajat, mikäli toimenpide ei olisi tarkoitettu yleisesti kaikille soveltamisalan piiriin kuuluvalle maahanmuuttajalle. 

3 §. Määritelmät. Laissa kotoutumisella tarkoitetaan maahanmuuttajan ja yhteiskunnan vuorovaikutteista kehitystä, jonka tavoitteena on hankkia yhteiskunnassa ja työelämässä tarvittavia tietoja ja taitoja samalla kun tuetaan mahdollisuuksia oman kielen ja kulttuurin ylläpitämiseen. Varsinainen kotoutuminen tapahtuu vuorovaikutuksessa suomalaisen yhteiskunnan kanssa, keskeisimmin arkipäivän tilanteissa ja lähiyhteisöissä kuten päiväkodeissa, kouluissa, harrastuksissa ja työpaikoilla. Kotoutuminen on siis kaksisuuntainen keskinäisen mukautumisen prosessi, jossa yhteiskunta muuttuu väestön monimuotoistuessa. Kyse ei ole pelkästään maahanmuuttajan henkilökohtaisesta kotoutumisprosessista. Kyse on muun muassa uusien valmiuksien ja taitojen hankkimisesta, josta on hyötyä muillekin kuin sille, joka on niitä hankkinut. Esimerkiksi organisaatiot voivat paitsi kehittyä itse myös edistää kotoutumisprosessia parantamalla tuntemustaan kulttuureista riippumatta niiden toimintakentästä. 

Kotouttamisella tarkoitetaan taas kotoutumisen monialaista edistämistä ja tukemista viranomaisten ja muiden tahojen järjestämillä toimenpiteillä ja palveluilla. Kotouttamista edistäviä ja tukevia palveluita järjestävät pääasiassa paikallistason viranomaiset kuten terveys- ja sosiaaliviranomaiset, kouluviranomaiset, työhallinto, Kansaneläkelaitos ja muut toimijat kuten eri järjestöt. 

Maahanmuuttajalla tarkoitettaisiin tässä laissa Suomeen muuttanutta henkilöä, joka oleskelee maassa muuta kuin matkailua tai siihen verrattavaa lyhytaikaista oleskelua varten myönnetyllä luvalla ja joka ei ole Suomen kansalainen. Kyse olisi maahanmuuttajasta, jolle olisi myönnetty Suomeen ulkomaalaislaissa tarkoitettu oleskelulupa, oleskelulupakortti tai jonka oleskeluoikeus Suomessa olisi rekisteröity. Maahanmuuttaja käsitteen ulkopuolelle jäisi siten tässä laissa ulkomaalainen, jolle olisi myönnetty viisumi Suomeen tai joka oleskelee Suomessa viisumivapaasti sekä turvapaikanhakijat.         

Sosiaalisella vahvistamisella tarkoitetaan maahanmuuttajalle suunnattuja toimenpiteitä elämäntaitojen parantamiseksi ja syrjäytymisen ehkäisemiseksi. Monialaisella yhteistyöllä tarkoitettaisiin eri toimialojen viranomaisten ja muiden tahojen laaja-alaista yhteistyötä, joka tapahtuisi eri hallinnon tasoilla.

Laissa määriteltäisiin myös erityisiä toimenpiteitä tarvitsevat maahanmuuttajat. Näitä voisivat olla sellaiset maahanmuuttajat, jotka tarvitsevat tehostettuja kotouttamistoimenpiteitä kuten kuntoutus-, perheneuvonta- ja kasvatukseen liittyviä toimenpiteitä ja palveluita muiden kotoutumista edistävien toimenpiteiden ohella erityisesti sairauden, vamman tai muun syyn vuoksi alentuneen toimintakyvyn, iän, perhetilanteen, luku- ja kirjoitustaidottomuuden tai muun vastaavanlaisen syyn perusteella. 

Lisäksi laissa määriteltäisiin pakolaisen ja kansainvälistä suojelua saaneiden henkilöiden käsitteet. Nämä määritelmät vastaisivat pitkälti ulkomaalaissa määriteltyjä käsitteitä, mutta kansainvälisen suojelun käsite kattaisi tässä laissa myös henkilöt joille oleskelulupa on myönnetty tilapäisen tai humanitaarisen maahanmuuton perusteella, ihmiskaupan uhrina taikka haettuaan kansainvälistä suojelua henkilölle on myönnetty oleskelulupa ulkomaalaislain 51, 52 tai 89 §:n perusteella. Lisäksi pakolaiseen tai kansainvälisen suojelun perusteella saaneeseen henkilöön rinnastetaan hänen perheenjäsenensä, jos hänellä on ollut perheside pakolaisen tai kansainvälistä suojelua saaneen henkilön kanssa ennen tämän Suomeen tuloa.

4 §. Lain soveltaminen alaikäiseen. Pykälä sisältäisi säännökset lain soveltamisesta alaikäiseen. Sovellettaessa lakia alaikäisiin lapsiin olisi kiinnitettävä erityistä huomiota lapsen etuun. Arvioitaessa lapsen edun toteutumista otettaisiin huomioon, mitä lastensuojelulaissa (417/2007) säädetään lapsen edun arvioinnista.

Pykälän 2 momentissa säädettäisiin kaksitoista vuotta täyttäneen lapsen kuulemisesta. Kaksitoista vuotta täyttänyttä lasta olisi kuultava häntä koskevissa asioissa, jollei kuuleminen olisi ilmeisen tarpeetonta. Olennaista olisi lapsen mielipiteen ottaminen sen mukaisesti, mikä katsottaisiin hänen ikäänsä ja kehitystasoonsa nähden tarpeelliseksi. Eräissä tapauksissa saattaa myös kahtatoista vuotta nuoremmalla lapsella olla näkemyksiä, joihin voitaisiin lain mukaisia toimenpiteitä suunniteltaessa ja toteutettaessa kiinnittää huomiota.

Perustuslain 6 §:n 3 momentin mukaan lapsia on kohdeltava tasa-arvoisesti yksilöinä ja heidän tulee saada vaikuttaa itseään koskeviin asioihin kehitystään vastaavasti. Samansisältöinen säännös sisältyy lapsen oikeuksien yleissopimuksen 12 artiklaan. Velvollisuudesta selvittää ja ottaa huomioon alaikäisen asiakkaan toivomukset ja mielipide hänen ikänsä ja kehitystasonsa edellyttämällä tavalla säädetään myös sosiaalihuollon asiakaslain 10 §:n 1 momentissa. 

Lastensuojelun keskeisistä periaatteista säädetään lastensuojelulain (417/2007) 4 §:ssä. Sen mukaan lastensuojelun on edistettävä lapsen suotuisaa kehitystä ja hyvinvointia. Lastensuojelun on tuettava vanhempia, huoltajia ja muita lapsen hoidosta ja kasvatuksesta vastaavia henkilöitä lapsen kasvatuksessa ja huolenpidossa. Lastensuojelun on pyrittävä ehkäisemään lapsen ja perheen ongelmia sekä puuttumaan riittävän varhain havaittuihin ongelmiin. Lastensuojelun tarvetta arvioitaessa ja lastensuojelua toteutettaessa on ensisijaisesti otettava huomioon lapsen etu.

Lapsen etua arvioitaessa on kiinnitettävä huomiota siihen, miten eri toimenpidevaihtoehdot ja ratkaisut turvaavat lapselle:
1) tasapainoisen kehityksen ja hyvinvoinnin sekä läheiset ja jatkuvat ihmissuhteet;
2) mahdollisuuden saada ymmärtämystä ja hellyyttä sekä iän ja kehitystason mukaisen valvonnan ja huolenpidon;
3) taipumuksia ja toivomuksia vastaavan koulutuksen;
4) turvallisen kasvuympäristön ja ruumiillisen sekä henkisen koskemattomuuden;
5) itsenäistymisen ja kasvamisen vastuullisuuteen;
6) mahdollisuuden osallistumiseen ja vaikuttamiseen omissa asioissaan; sekä
7) kielellisen, kulttuurisen ja uskonnollisen taustan huomioimisen.

Lastensuojelussa on toimittava mahdollisimman hienovaraisesti ja käytettävä ensisijaisesti avohuollon tukitoimia, jollei lapsen etu muuta vaadi. Kun sijaishuolto on lapsen edun kannalta tarpeen, se on järjestettävä viivytyksettä. Sijaishuoltoa toteutettaessa on otettava lapsen edun mukaisella tavalla huomioon tavoite perheen jälleenyhdistämisestä.
Lapsen mielipiteen selvittämisestä ja kuulemisesta säädetään esimerkiksi lastensuojelulain 20 §:ssä. Lastensuojelua toteutettaessa on kyseisen lainkohdan mukaan selvitettävä lapsen toivomukset ja mielipide sekä otettava ne huomioon lapsen iän ja kehitystason edellyttämällä tavalla. Lapsen mielipide on selvitettävä hienovaraisesti sekä siten, että tästä ei aiheudu tarpeettomasti haittaa lapsen ja hänen vanhempiensa tai muiden läheisten ihmisten välisille suhteille. 
Lastensuojelulakia koskevan hallituksen esityksen (HE 252/2006 vp) lapsen toivomusten ja mielipiteen selvittämisessä on otettava huomioon hänen ikänsä ja kehitystasonsa sekä niiden mukainen valmius itsensä ilmaisemiseen. Käytettävät menetelmät ja välineet sekä lapsen tarvitsema tuki ja apu määräytyvät sen mukaan. Pienen lapsen ollessa kyseessä voidaan muun muassa havainnoida lapsen käyttäytymistä ja hänen suhdettaan läheisiin ihmisiin. Varsinkin hyvin pienen lapsen toivomuksia ja mielipidettä voidaan selvittää myös välillisesti esimerkiksi lapselle läheisten henkilöiden, päiväkodin henkilöstön tai muiden asiantuntijoiden avulla kuulemalla heitä tai hankkimalla heiltä muuta selvitystä. Kouluikää lähestyvien ja sitä vanhempien lasten mielipiteiden ja toivomusten selvittäminen tapahtuu pääsääntöisesti keskustelemalla ja apuna voidaan käyttää lasten kanssa työskentelyyn erikseen kehitettyjä välineitä. Lapsen mielipidettä selvitettäessä on varmistuttava siitä, että lapsi voi aidosti ja vapaasti ilmaista käsityksensä asiasta. Lapsen täytyy tietää, miksi ja missä asiassa häntä kuullaan sekä mihin tarkoitukseen kuulemisessa kerättyjä tietoja käytetään. 

Voimassa olevan kotouttamislain 7 §:n 2 momentissa säädetään, että pykälän 1 momentissa tarkoitettujen kotoutumista edistävien ja tukevien toimenpiteiden ja palvelujen järjestämisessä otetaan huomioon lapsen etu. Lapsen etu tulisi huomioida läpäisyperiaatteella kotouttamista suunniteltaessa ja toimeenpantaessa. Sen tulisi olla osa ohjausta, tiedotusta, neuvontaa sekä yhteiskuntaan ja sen toimintaan perehdyttämistä sekä se tulisi ottaa huomioon palveluja ja toimenpiteitä järjestettäessä ja toimeenpantaessa.

5 §. Tulkin ja kääntäjän käyttö. Pykälässä säädettäisiin asianosaisena olevan maahanmuuttajan oikeudesta tulkin ja kääntäjän käyttöön. Pykälä sisältäisi myös säännöksen viranomaisen velvollisuudesta huolehtia asian tulkitsemisesta ja kääntämisestä. Säännös täydentäisi hallintolain (434/2003) 26 §:n tulkitsemista ja kääntämistä koskevaa säännöstä.

Viranomaisen on hallintolain (434/2003) 26 §:n mukaan järjestettävä tulkitseminen ja kääntäminen asiassa, joka voi tulla vireille viranomaisen aloitteesta, jos romani- tai viittomakieltä taikka muuta kieltä käyttävä asianosainen ei osaa viranomaisessa käytettävää suomen tai ruotsin kieltä. Viranomaisen on järjestettävä tulkkaus myös, jos asianosainen ei vammaisuuden tai sairauden perusteella voi tulla ymmärretyksi. Asia voidaan tulkita tai kääntää sellaiselle kielelle, jota asianosaisen voidaan todeta asian laatuun nähden riittävästi ymmärtävän. Asian selvittämiseksi ja asianosaisen oikeuksien turvaamiseksi viranomainen voi huolehtia tulkitsemisesta ja kääntämisestä muussakin kuin edellä tarkoitetuissa tapauksissa.

Pykälässä säädettäisiin, milloin maahanmuuttajalla olisi oikeus käyttää tulkkia kotoutumislain tarkoittamien toimenpiteiden ja palvelujen yhteydessä. Jos maahanmuuttaja ei osaa suomen tai ruotsin kieltä, hän tarvitsee monissa asioissa avukseen ammattitaitoista tulkkausta. Näistä asioista esimerkkeinä voidaan mainita terveydenhuollon palvelut, sosiaalipalvelut ja lastensuojelu. Erityisesti olisi huolehdittava siitä, etteivät lapset joudu tulkkaamaan vanhempiaan.

Viranomaisen olisi ehdotuksen mukaan huolehdittava asian tulkitsemisesta tai kääntämisestä kotoutumissuunnitelmaa ja alkukartoitusta koskevassa asiassa. Viranomainen voisi asian selvittämiseksi tai asianosaisen oikeuksien turvaamiseksi huolehtia tulkitsemisesta tai kääntämisestä muussakin asiassa, erityisesti, jos kyseessä olisi asianosainen, joka tarvitsee erityisiä toimenpiteitä. Tällä turvattaisiin esimerkiksi pakolaistaustaisten ja muiden erityisten toimenpiteiden tarpeessa olevien asianosaisten asemaa. 

Hallintolain 26 §:n mukainen velvollisuus tulkita ja kääntää koskee myös maahanmuuttajakieliä. Hallintolaissa ei ole kyse virallisesta tulkkauksesta. Siinä käytetyt termit tulkitseminen ja kääntäminen viittaavat asioiden joustavaan hoitoon. Viranomainen voi huolehtia tulkitsemisesta itse tai turvautua ulkopuoliseen apuun. Tulkitseminen ja kääntäminen eivät edellytä, että ne suoritetaan asianomaisen äidinkielellä. Ne voidaan tehdä kielellä, jota asianomaisen voidaan todeta asian laatuun nähden riittävästi ymmärtävän. Pykälän 3 momenttiin otettaisiin hallintolain 26 §:n 2 momentin mukainen säännös siitä, että asia voitaisiin tulkita sellaiselle kielelle, jota asianosaisen voidaan todeta asian laatuun nähden riittävästi ymmärtävän. Säännöksen tarkoituksena olisi tuoda myös kotoutumislaissa esiin, että säännöksellä halutaan edistää asioiden joustavaa hoitoa, kuitenkin siten, että asianosaisen oikeusturvasta huolehdittaisiin asianmukaisesti.

Pykälän 4 momentissa todettaisiin nimenomaisesti, että viranomaisen velvollisuus huolehtia kääntämisestä ja tulkitsemisesta ei koske aineisto, joka ei vaikuta asian käsittelyyn. Vastaava säännös on esimerkiksi ulkomaalaislain 203 §:n 4 momentissa.

Pykälän 5 momentissa viitattaisiin hallintolakiin, jonka 26 §:n 1 momentin mukaan viranomaisen on järjestettävä tulkitseminen ja kääntäminen asiassa, joka voi tulla vireille viranomaisen aloitteesta, jos romani- tai viittomakieltä taikka muuta kieltä käyttävä asianosainen ei osaa viranomaisessa käytettävää suomen tai ruotsin kieltä. 

2 luku
Maahanmuuttajan kotoutumista edistävät toimenpiteet 

6 §. Kotoutumista edistävien toimenpiteiden järjestäminen. Ehdotetussa pykälässä korostettaisiin kotoutumista edistävien toimenpiteiden järjestämisessä lähtökohtana olevan sen, että palvelut ja tukitoimet järjestetään ensisijaisesti osana kunnan peruspalveluita ja muita julkisia palveluita. Peruspalvelujen lisäksi maahanmuuttajat tarvitsevat erityisiä palveluita, jotka keskeisesti liittyvät kieli- ja muuhun koulutukseen, ohjaukseen ja neuvontaan sekä muihin tämän luvun toimenpiteisiin.  

7 §. Perustieto suomalaisesta yhteiskunnasta. Pykälän 1 momentin mukaan maahanmuuttajalle annetaan tietoa hänen oikeuksistaan ja velvollisuuksistaan yhteiskunnassa ja työelämässä sekä muista yhteiskunnan perusasioista. Lisäksi maahanmuuttajalle annettaisiin tietoa palvelujärjestelmästä sekä tämä luvun mukaisista kotoutumista edistävistä toimenpiteistä ja palveluista. Perustieto annettaisiin kaikille Suomeen muuttaville oleskelulupapäätöksen tiedoksiannon, oleskeluoikeuden rekisteröinnin, määräaikaisen oleskelukortin myöntämisen tai kotikunta- ja väestötietojen rekisteröinnin yhteydessä. 

Tällä hetkellä ei ole olemassa suomalaisen yhteiskunnan toiminnasta kertovaa, ulkomailta Suomeen muuttavaa ohjeistavaa päivitettyä materiaalipakettia. Kunnilla, järjestöillä ja yrityksillä saattaa olla omille kuntalaisille, jäsenistölle tai työhön tuleville suunnattua perustietoaineistoa, mutta valtakunnallisesti puuttuu yhtenäinen perustietopaketti, joka olisi tarkoitettu kaikille Suomeen pitemmäksi aikaa muuttaville. Perustieto suomalaisesta yhteiskunnasta ja sen toiminnasta sisältäisi tietoa muun muassa oikeuksista ja velvollisuuksista, esimerkiksi perhe- ja lapsilainsäädännöstä sekä tasa-arvon ja yhdenvertaisuuden periaatteiden selvittämistä, yhteiskunnallista ja historiallista tietoa sekä kunnallisia palveluja, sosiaaliturvaa, opiskelumahdollisuuksia ja koulutusjärjestelmää, työllistymismahdollisuuksia ja työelämän pelisääntöjä koskevaa tietoa. Palvelujärjestelmää koskeva tieto sisältäisi esimerkiksi verotusta ja Kelan palveluja koskevaa tietoa. Sisäasiainministeriön koordinoimassa ja Euroopan sosiaalirahaston rahoittamassa ALPO-kehittämisohjelmassa kootaan parhaillaan aineistoa ja kartoitetaan sisältöä kaikille maahan muuttaville tarjottavan perustiedon tuottamisen pohjaksi. Lisäksi olisi tärkeää, että Suomeen muuttavat saisivat heti maahanmuuton alkuvaiheessa tietoa siitä, minkälaisia kotoutumispalveluita ja toimenpiteitä heidän on mahdollista saada ja miten niihin on mahdollista hakeutua. Maahanmuuttajalle kerrottaisiin miten hän voisi hakeutua kunnan tai työ- ja elinkeinotoimiston asiakkaaksi ja miten hän voisi pyytää esimerkiksi alkukartoituksen tekemistä.  

Perustietoa tarjottaisiin kaikille Suomeen muuttaville paperiversiona oleskeluluvan tiedoksi antamisen, oleskeluoikeuden rekisteröinnin, määräaikaisen oleskelukortin myöntämisen tai viimeistään kotikunta- ja väestötietojen rekisteröinnin yhteydessä ja se olisi saatavissa myös sähköisessä muodossa. Tällöin perustietoa tarjoaisivat ainakin Suomen edustustot, paikallispoliisit, Maahanmuuttovirasto sekä maistraatit. Perustietoa voitaisiin jakaa myös muissa kuin edellä mainittujen toimenpiteiden yhteydessä esimerkiksi muiden viranomaisten ja tahojen luona asioitaessa. Perustieto koostuisi lähtökohtaisesti valtakunnallisesta osiosta. Perustietoaineisto voisi sisältää myös paikallinen osuuden, joka olisi kuntien vastuulla ja kunnat päättäisivät sen mahdollisesta antamisesta kirjallisessa tai muussa muodossa. Muut paikallistason toimijat tekisivät yhteistyötä kuntien kanssa. Perustietoaineistoa pyrittäisiin tarjoamaan mahdollisimman monella kielellä, mutta ei kuitenkaan kaikilla maahanmuuttajakielillä. 

Pykälän 3 momentin mukaan kukin tätä lakia soveltava viranomainen vastaisi osaltaan perustietoaineiston sisällön tuottamisesta. Sisäasiainministeriö vastaisi perustietoaineiston yhteensovittamisesta, kääntämisestä sekä jakelusta. Lähinnä tiedonkeruu tämänkaltaiseen materiaaliin tapahtuisi sisäasiainministeriön aloitteesta ja se tehtäisiin yhteistyössä eri hallinnon alojen ministeriöiden ja muiden toimijoiden, työmarkkinajärjestöjen ja muiden järjestöjen sekä monien muiden maahanmuutto- ja kotouttamisasioiden kanssa toimivien tahojen kanssa. Perustietoa tulisi myös päivittää säännöllisesti.     

8 §. Ohjaus ja neuvonta. Pykälässä ehdotetaan säädettäväksi kunnan ja työ- ja elinkeinotoimiston velvollisuudesta antaa maahanmuuttajalle asianmukaista ohjausta ja neuvontaa lain 2 luvun mukaisista kotoutumista edistävistä toimenpiteistä ja palveluista. Asianmukainen ohjaus ja neuvonta tarkoittaisivat sitä, että maahanmuuttajalle annettaisiin asian laatuun nähden riittävää ohjausta. Tarkoituksena on vahvistaa yleistä ohjausvelvollisuutta maahanmuuttajia koskevissa asioissa. Ohjaus, neuvonta, tiedottaminen vaativat sekä muodoiltaan ja välineiltään joustavuutta ja sopeutumista hyvin erilaisista kulttuureista ja kieliryhmistä tulevien maahanmuuttajien tarpeisiin. Ohjauksen ja neuvonnan tarve on suuri kaikilla maahanmuuttajaryhmillä. Suuren osan ohjauksesta ja neuvonnasta muodostavat jokapäiväiseen elämään liittyvät asiat kunkin maahanmuuttajan elämäntilanteen ja tarpeet huomioon ottaen. Nykyisellään peruspalveluiden saatavuus ja maahan muuttaneen palvelutarpeiden tunnistaminen ovat hyvin eri tasolla riippuen asuinkunnasta. Palvelut saattavat olla myös suunnattuja pääosin tietyille maahanmuuttajaryhmille, pakolaisille ja paluumuuttajille. Tiedonsaanti olemassa olevistakin palveluista voi olla satunnaista riippuen peruspalveluissa työskentelevien osaamisesta. Maahan muuttaneiden erityistarpeet tulisi pystyä paremmin huomioimaan kehittämällä kuntien ja työ- ja elinkeinotoimistoissa työskentelevien osaamista ja/tai tarjoamalla erityisesti maahanmuuttajille suunnattuja neuvontapalveluita.

Sisäasiainministeriön maahanmuutto-osaston ALPO - tukirakenneprojekti koordinoi vuosina 2008-2013 valtakunnallista ESR -kehittämisohjelmaa ”Maahanmuuttajien alkuvaiheen neuvonnan ja ohjauksen kehittäminen”. Hankkeessa kehitetään uusia toimintamalleja ja kotouttamisen alkuvaiheen palvelujärjestelmää. Kehittämistyössä toteutetaan hallinnon alat ylittävää yhteistyötä, kehitetään Suomeen muuttaneiden neuvonta- ja ohjauspalveluja mm. tuotetaan tietoa suomalaisesta yhteiskunnasta eri maahanmuuttajakielillä. Viranomaisten toiminnan lähtökohtana tulisi olla hyvä hallintotapa kaikkien asiakkaiden, myös maahanmuuttajien asioiden hoitamisessa. Viranomaisten valmiuksia kohdata maahanmuuttaja-asiakkaita tulisi tukea asenteisiin vaikuttamalla sekä erikielistä materiaalia ja omakielisiä neuvojia hyödyntäen. Neuvontapalveluiden ja omakielisten palveluiden kehittäminen on tärkeätä erityisesti alkuvaiheen kotoutumisen tehostamiseksi ja edellytyksenä aktiivisena kansalaisena toimimiselle, vaikka se edellyttää maahanmuuttajalta myös omatoimisuutta ja itsenäistä selviytymistä.  

9 §. Alkukartoitus. Ehdotetussa pykälässä säädettäisiin maahanmuuttajalle tehtävästä alkukartoituksesta. Tieto mahdollisuudesta osallistua alkukartoitukseen annettaisiin muun muassa maahanmuuttajille annettavan perustiedon yhteydessä. Alkukartoituksessa arvioitaisiin alustavasti maahanmuuttajan kielikoulutuksen ja muiden kotoutumista edistävien palvelujen tarpeet. Alkukartoituksessa selvitettäisiin tätä tarkoitusta varten maahanmuuttajan aikaisempi koulutus, työhistoria, kielitaito, oppimisvalmiudet sekä muut työllistymiseen vaikuttavat seikat.   

Alkukartoituksen kesto ja syvyys olisi yksilöllinen riippuen maahanmuuttajan tilanteesta ja tarpeesta. Se voisi sisältää vain lyhyen haastattelun tai tarvittaessa perusteellisemman osaamisen testaamisen ja tunnistamisen tai kielitason ja oppimisvalmiuksien testaamisen ja arvioinnin. Esimerkiksi kielitaidon tason ja oppimisvalmiuksien tehokas kartoitus tehostaisi ja nopeuttaisi oikeaan opiskeluväylään ohjaamista. 

Maahanmuuttajalle tehtävä alkukartoitus olisi lähtökohtana yksilöllisten kotouttamispalvelujen tarjoamiselle. Alkukartoituksessa päätettäisiin myös siitä onko maahanmuuttajalla tarvetta kotoutumissuunnitelman laatimiseen. Kotoutumissuunnitelman tarvetta arvioitaessa tulisi kiinnittää erityisesti huomiota siihen, tarvitseeko maahanmuuttaja erityisiä toimenpiteitä kotoutumisensa tueksi. Erityisten toimenpiteiden tarpeessa olevan maahanmuuttajat määriteltäisiin 3 §:n 6 kohdassa. Suunnitelmia tulisi laatia ensisijaisesti sellaisille maahanmuuttajille, jotka tarvitsevat tehostettuja kotouttamistoimenpiteitä erityisesti sairauden, vamman tai muun syyn vuoksi alentuneen toimintakyvyn, iän, perhetilanteen, luku- ja kirjoitustaidottomuuden tai muun vastaavanlaisen syyn perusteella. 

10 §. Alkukartoituksen järjestäminen. Ehdotetun pykälän mukaan maahanmuuttajalla olisi oikeus pyytää alkukartoituksen tekemistä yhden vuoden kuluessa oleskeluluvan myöntämisestä, oleskeluoikeuden rekisteröinnistä tai oleskelulupakortin myöntämisestä. Oleskeluluvan pituus tai sen myöntämisen peruste ei rajaisi oikeutta alkukartoitukseen. 

Kunta ja työ- ja elinkeinotoimisto toimisivat alkukartoituksen laatimisen käynnistäjänä sitä pyytävälle maahanmuuttajalle. Alkukartoituksen laatiminen tulisi käynnistää kahden kuukauden kuluessa siitä, kun maahanmuuttaja on sitä pyytänyt. Kunnan tulisi määritellä alkukartoituksesta vastaava taho kunnan kotouttamisohjelmassa. Kunta ja työ- ja elinkeinotoimisto voisivat järjestää alkukartoituksen itse, ostopalveluna tai sopia yhdessä sen järjestämistavoista paikallistasolla. Kunnan ja työ- ja elinkeinotoimiston olisi maahanmuuttajamäärien kasvaessa entistä tärkeämpää ottaa huomioon maahanmuuttaja-asiakkaiden palveluihin kohdistuvat odotukset ja tarpeet tarjotessaan ja järjestäessään heille kotouttamis- ja työvoimapalveluja. Alkukartoituksen tekeminen ei saisi siten kestää kohtuuttomasti sen käynnistämisen jälkeen.   

Kunta tai työ- ja elinkeinotoimisto, joka on tehnyt alkukartoituksen, ohjaisi maahanmuuttajan muun viranomaisen tai palvelujen järjestäjän palveluihin, jos se ei itse järjestäisi niitä palveluja, joita maahanmuuttaja alkukartoituksen perusteella tarvitsee. Palveluihin ohjaamisessa olisi tehtävä yhteistyötä niiden järjestäjän kanssa. Mikäli esimerkiksi alkukartoituksen olisi järjestänyt kunta, eikä se voisi järjestää maahanmuuttajalle tiettyjä palveluita tai maahanmuuttaja kuuluisi selvästi työhallinnon järjestämien toimenpiteiden ja palvelujen piiriin, tulisi tällainen henkilö ohjata toisen viranomaisen järjestämien toimenpiteiden piiriin yhteistyössä niitä järjestävän tahon kanssa. Maahanmuuttajalle voitaisiin alkukartoituksen jälkeen tiedottaa myös muiden tahojen kuten kolmannen sektorin järjestämistä kotoutumista edistävistä toimenpiteistä, mikäli näiden tahojen järjestämät toimenpiteet edistäisivät parhaiten maahanmuuttajan kotoutumista hänen kokonaistilanteensa huomioon ottaen.

Alkukartoituksen tehneen viranomaisen olisi huolehdittava siitä, että alkukartoituksen tiedot siirtyvät sille viranomaiselle, jonka asiakkaaksi maahanmuuttaja alkukartoituksen jälkeen ohjataan. Päällekkäisen työn välttämiseksi kunnan ja työ- ja elinkeinotoimiston tulisi varmistaa se, että alkukartoitukseen sisältyvät tiedot olisi myös oikean tahon käytössä maahanmuuttajalle jatkotoimenpiteitä ja palveluita suunniteltaessa.   

11 §. Kotoutumissuunnitelma. Pykälän 1 momentissa säädettäisiin maahanmuuttajan henkilökohtaisesta alkukartoitukseen ja henkilökohtaisiin tarpeisiin ja toiveisiin perustuvasta kotoutumissuunnitelmasta, joka muodostuisi erilaisista kotoutumista tukevista toimenpiteistä ja palveluista, työvoimapalveluista sekä muusta maahanmuuttajan kotoutumisen tukemisesta, joiden tarkoituksena on tukea maahanmuuttajan mahdollisuuksia hankkia yhteiskunnassa ja työelämässä tarvittavia tietoja ja taitoja sekä edistää hänen mahdollisuuksiaan osallistua yhdenvertaisena jäsenenä yhteiskunnan toimintaan. Kotoutumissuunnitelmien osalta korostetaan niiden yksilöllisyyttä. Eri maahanmuuttajien suunnitelmissa painottuvat eri asiat aikaisemmasta koulutuksesta, työkokemuksesta, iästä, terveydentilasta sekä muista henkilökohtaisista olosuhteista johtuen. Näitä asioita selvitettäisiin maahanmuuttajan alkukartoituksessa. Yksilöllisyys tarkoittaa muun muassa maahanmuuttajan henkilökohtaisten toiveiden, tarpeiden ja edellytysten huomioon ottamista, hänen taloudellisen tuen tarvettaan, hänen oikeuksiaan ja hänen sekä hänen perheensä asioita, joiden hän haluaa pysyvän salaisina. 

Suunnitelman tulisi sisältää ainakin suomen tai ruotsin kielen opiskelua. Suunnitelma voisi tarvittaessa lisäksi sisältää muitakin kotoutumista edistäviä toimenpiteitä ja palveluja kuten oman kielen opiskelua erityisesti alaikäisten maahanmuuttajien osalta, yhteiskuntaan perehdyttävää opetusta, kotoutumiskoulutusta, työvoimakoulutusta, tarvittaessa luku- ja kirjoitustaidon sekä perusopetusta täydentävää opetusta, alaikäisten maahanmuuttajien erityistarpeiden vaatimia toimenpiteitä ja palveluja sekä muita kotoutumista yksilöllisesti edistäviä toimenpiteitä. Kyse on esimerkinomaisista toimenpiteistä, joten suunnitelman ei tarvitse kattaa kaikkia edellä luetelluista toimenpiteistä, vaan kotoutumissuunnitelmaan toimenpiteitä kirjattaisiin maahanmuuttajan henkilökohtaisen tarpeen mukaisesti.

12 §. Oikeus kotoutumissuunnitelmaan ja kotoutumissuunnitelman kesto. Pykälän 1 momentissa säädettäisiin siitä, milloin maahanmuuttaja olisi oikeutettu kotoutumissuunnitelman laatimiseen. Kotoutumissuunnitelman laatimisen tarvetta arvioitaisiin lähtökohtaisesti maahanmuuttajalle tehdyssä alkukartoituksessa. Kotoutumissuunnitelma voitaisiin kuitenkin laatia myös ilman alkukartoituksen tekemistä poikkeuksellisesti, mikäli suunnitelman laatimisesta olisi hyötyä maahanmuuttajan kotoutumisen edistämiseksi, eikä maahanmuuttaja ole pyytänyt alkukartoituksen tekemistä 10 §:ssä mainitussa ajassa. Suunnitelman laatimisesta voisi olla hyötyä esimerkiksi maahanmuuttajalle, joka on tullut Suomeen alun perin työhön, mutta vuoden oleskelun jälkeen hänet lomautetaan tai irtisanotaan työsuhteestaan, mutta hänellä on muita esimerkiksi perhesyihin liittyviä perusteita jäädä maahan laillisesti asumaan.    

Kotoutumissuunnitelman laatimisen tarvetta arvioitaessa otettaisiin huomioon maahanmuuttajan yksilöllisiä edellytyksiä ja tarpeita, joita siis alkukartoituksessa olisi alustavasti selvitetty. Oleskeluluvan statuksella tai maassa oleskelun perusteella ei lähtökohtaisesti tulisi olla merkitystä vaan suunnitelman laatiminen perustuisi nimenomaisesti siihen, onko maahanmuuttajalla todellista tarvetta sille ja onko suunnitelman laatimisesta saatavissa sellaista hyötyä, jotta se kannattaa ylipäätänsä tehdä. Maahanmuuttajalla tulisi olla myös tosiasiallisia mahdollisuuksia osallistua suunnitelmassa sovittuihin toimenpiteisiin. Esimerkiksi maahanmuuttajapuolisolla, joka olisi kokonaan työelämän ja työmarkkinoiden ulkopuolella saamatta minkäänlaista yhteiskunnan tukea elämiseen, voitaisiin tietyissä tapauksissa katsoa tarvitsevan kotoutumissuunnitelmaa hänen kotoutumista edistävistä toimenpiteistä ja tukimuodoista.
  
Oikeus kotoutumissuunnitelmaan olisi kuitenkin aina Suomessa asuvalla maahanmuuttajalla, joka on työtön ja rekisteröity työnhakijaksi julkisesta työvoimapalvelusta annetun lain 3 luvun 5 §:n mukaisesti tai joka saa toimeentulotuesta annetun lain mukaista toimeentulotukea. Tämä kohderyhmä vastaisi voimassaolevaa säännöstä. Esimerkiksi monet pakolaisena Suomeen maahan muuttavat ovat maahantulon alkuvaiheissa usein työttömiä ja tarvitsevat lisäksi erityisesti tehostettuja kotoutumistoimenpiteitä ja palveluita. Heille suunnitelman laatimisesta voidaan katsoa olevan todellista hyötyä. Myös muille työttömänä maahantulon alkuvaiheessa oleville maahanmuuttajille tai maahanmuuttajille, joiden toimeentulo voidaan katsoa olevan pitkäaikaisesti toimeentulon varassa, tulisi laatia kotoutumissuunnitelma.  

Oikeus kotoutumissuunnitelmaan merkitsisi oikeutta päästä neuvottelemaan työ- ja elinkeinotoimiston ja kunnan viranhaltijan kanssa siitä, miten ja mihin maahanmuuttajan kotoutumista edistäviin toimenpiteisiin maahanmuuttaja voi osallistua ja miten hänen kotoutumistaan muutoin voitaisiin edistää ja tukea. Maahanmuuttajalla ei kuitenkaan olisi subjektiivista oikeutta toimenpiteisiin tai palveluihin, ellei tätä oikeutta synny muun lainsäädännön perusteella. Hänet osoitettaisiin toimenpiteeseen ja palveluun tai työvoimapoliittiseen koulutukseen ja työmarkkinatoimenpiteisiin käytettävissä olevien resurssien puitteissa. 

Ehdotetun pykälän 2 momentin mukaan kotoutumissuunnitelman kesto määräytyisi yksilöllisesti maahanmuuttajan omien tavoitteiden, työ- ja koulutushistorian ja hänelle suunniteltujen ja tarjottujen toimenpiteiden perusteella. Ensimmäinen kotoutumissuunnitelma laadittaisiin enintään yhdeksi vuodeksi suunnitelman allekirjoittamisesta, jotta suunnitelmia ei kaavamaisesti laadittaisi pitemmäksi aikaa, vaan tosiasiallisesti otettaisiin huomioon maahanmuuttajien yksilölliset eroavaisuudet ja tarpeet. Suunnitelma voitaisiin alkujaan laatia siis yhtä vuotta lyhyemmäksi ajaksi. Oikeus kotoutumissuunnitelmaan päättyisi kolmen vuoden kuluttua siitä, kun kotoutumissuunnitelman laatimisesta on päätetty.  
 
Aikaa, jona maahanmuuttajalla on oikeus kotoutumissuunnitelmaan, voitaisiin pidentää enintään kahdella vuodella, jos se on perusteltua sen vuoksi, että maahanmuuttaja tarvitsee kotoutuakseen erityisiä toimenpiteitä. Maahanmuuttajat ovat maahan tullessaan varsin eri tilanteissa ja heidän tarpeet, osaamis- ja koulutustaso, perhetilanne ja muut näihin rinnastettavat seikat vaihtelevat hyvin paljon toisistaan. Toisilla maahanmuuttajilla voi olla koulutuksen ja osaamisensa puolesta edellytykset nopeaan työllistymiseen. Toisaalta on paljon maahanmuuttajia, jotka tarvitsevat pidempi aikaista ja tehostetumpia kotoutumistoimenpiteitä. Näin ollen kotoutumissuunnitelmat eivät voi olla sisällöltään eivätkä kestoltaan kaavamaisia. Erityisiä toimenpiteitä tarvitseville maahanmuuttajille kotoutumissuunnitelmat laadittaisiin yleensä pitemmäksi aikaa, kuin nopeasti työmarkkinoille pyrkivälle maahanmuuttajalle. Selvitysten mukaan kotouttamisen tuloksellisuus näyttäisi riippuvan jopa enemmän siitä, kuinka pian maahanmuuttajalla on mahdollisuus päästä kotoutumista edistäviin toimenpiteisiin kuin kotouttamiseen käytettävän ajan pituudesta Maahanmuuttaja voisi olla kotoutumissuunnitelman piirissä kuitenkin enintään viisi vuotta. Tämän jälkeen maahanmuuttajien kotoutumista tuettaisiin yleisen palvelujärjestelmän piirissä järjestämällä riittävästi tukitoimenpiteitä. 

Kotoutumissuunnitelma-ajan ei laskettaisi kuluvan, mikäli kotoutumissuunnitelmaa ei olisi tilapäisesti voitu toteuttaa vammasta, sairaudesta, lastensuojelutoimenpiteestä, perhevapaasta tai muusta näihin verrattavasta syystä. Maahanmuuttajan kotoutumisprosessin kannalta olisi kohtuutonta mikäli edellä mainitut syyt kaventaisivat kotoutumissuunnitelman voimassaolon enimmäisaikaa. Vamman tai sairauden tulisi haitata tosiasiallisesti kotoutumissuunnitelmassa sovittuihin toimenpiteisiin osallistumista ja siitä tulisi esittää esimerkiksi lääkärinlausunto, jossa tähän otettaisiin kantaa. Äitiys-, isyys- ja vanhempainvapaata vastaavaa aika pidentäisi siis suunnitelmassa jo sovittua kotoutumisaikaa. Mahdollinen pidentäminen ei koskisi kuitenkaan hoitovapaaseen oikeuttavaa aikaa.

13 §. Kotoutumissuunnitelman laatiminen. Ehdotetun 1 momentin mukaan kunta ja työ- ja elinkeinotoimisto käynnistäisivät kotoutumissuunnitelma laatimisen yhdessä maahanmuuttajan kanssa viimeistään kahden viikon kuluttua sen jälkeen, kun hänelle on tehty alkukartoitus. Jos maahanmuuttajalle ei olisi tehty alkukartoitusta, kotoutumissuunnitelman laatiminen käynnistettäisiin viipymättä sen jälkeen, kun maahanmuuttajan on arvioitu tarvitsevan kotoutumissuunnitelman. Työ- ja elinkeinotoimistoa ja kuntaa velvoitettaisiin tekemään pääsääntöisesti yhteistyötä kotoutumissuunnitelmien laatimisessa.

Kotoutumissuunnitelma laadittaisiin ja toimeenpantaisiin tarvittaessa monialaisena yhteistyönä sovittaen yhteen suunnitelmaan sisältyvät toimenpiteet ja palvelutarpeet. Kunta ja työ- ja elinkeinotoimisto voisivat tietyissä selvissä tapauksissa laatia suunnitelman myös itsenäisesti, mikäli maahanmuuttajalle suoritetun alkukartoituksen tai muutoin olisi selvää, ettei kotoutumissuunnitelmaa tarvitsisi tehdä yhdessä paikallisviranomaisten kanssa. Yhteistyön tarvetta korostaa myös se, että tosiasiassa hyvin suuri osa kotoutumissuunnitelmaan oikeutetuista tulee ensin kunnan palvelujen piiriin ja vasta sitten työvoimatoimiston asiakkaiksi. Erityisesti perheiden tarpeiden huomioiminen kotoutumissuunnitelmissa edellyttää kunnan ja työvoimaviranomaisten yhteistyötä.

Kotoutumissuunnitelmaa laadittaessa otettaisiin huomioon maahanmuuttajan omat tavoitteet. Lisäksi kunnan laatima kotoutumissuunnitelma tulisi sovittaa tarvittaessa yhteen maahanmuuttajalle laadittujen muiden kunnallisten suunnitelmien kanssa. Työ- ja elinkeinotoimiston asiakkaalla voi olla vain yksi suunnitelma kerrallaan. 

14 § Kotoutumissuunnitelman laativan viranomaisen tehtävät. Ehdotetussa pykälässä säädettäisiin kunnan ja työ- ja elinkeinotoimiston erillisistä tehtävistä kotoutumissuunnitelman laatimiseksi.   Työ- ja elinkeinotoimisto sopisi maahanmuuttajan kanssa työnhausta ja sen tavoitteista sekä työnhakua tukevista ja työllistymistä edistävistä palveluista ja toimenpiteistä. Kunnan tehtävänä olisi sopia kotoutumissuunnitelman laatimiseksi maahanmuuttajan monialaisen yhteistyön palvelutarpeesta, jos maahanmuuttaja ei terveydentilansa, ikänsä, perhesyiden taikka näihin rinnastettavista syistä voisi osallistua kotoutumista tukeviin työvoimapoliittisiin toimenpiteisiin. Molemmilla paikallisviranomaisilla olisi siten oma itsenäinen rooli kotoutumissuunnitelman laatimisessa. Niiden tulisi kuitenkin tehdä keskenään asiakaslähtöistä yhteistyötä kotoutumissuunnitelman laatimisessa ja toteutuksessa yhteen sovittaen suunnitelmaan sisältyvät toimenpiteet ja palvelutarpeet.

Maahanmuuttaja ohjattaisiin hakeutumaan yksilöllistä tarvetta vastaavaan koulutukseen tai muuhun kotoutumista ja työllistymistä edistävään toimenpiteeseen viimeistään kuukauden kuluessa kotoutumissuunnitelman laatimisesta lukien. Ehdotettu säännös vastaisi nykyisen lakin sääntelyä. Mitä nopeammin maahanmuuttaja pääsee kotoutumista edistäviin ja tukeviin toimenpiteisiin, sen edullisempaa se on yhteiskunnalle ja maahanmuuttajalle itselleen.  

15 §. Alaikäisen kotoutumissuunnitelma. Pykälässä säädettäisiin alaikäiselle maahanmuuttajalle laadittavasta kotoutumissuunnitelmasta. Kunta laatisi yksilöllisen kotoutumissuunnitelman alaikäiselle maahanmuuttajalle, jos siihen olisi tarvetta alaikäisen yksilöllisistä olosuhteista johtuen. Kaikille alaikäisille maahanmuuttajille ei olisi tarpeellista laatia omaa yksilöllistä kotoutumissuunnitelmaa. Lapsen tai nuoren tuen tarve käynee useimmiten ilmi koulussa tai päivähoidossa sekä sosiaalitoimen tai terveydenhuollon palveluja käytettäessä. Pääsääntöisesti lapset ja nuoret kotoutuvat nopeammin ja helpommin kuin heidän vanhempansa. Eräs haastava ryhmä on kuitenkin yläasteikäisenä tai vanhempana Suomeen muuttaneet heikon tai vähäisen koulutaustan omaavat nuoret, joilla saattaa olla suuriakin sopeutumisongelmia. Tällaisille maahan tuleville lapsille ja nuorille tulisi laatia aina yksilöllinen kotoutumissuunnitelma, joka turvaisi kotoutumista edistävää koulutusta ja muita palveluja jatkuvaluonteisesti. Myös yksin Suomeen alaikäisenä saapuneille lapsille tulisi tehdä aina kotoutumissuunnitelma. Alaikäisen kotoutumissuunnitelma voitaisiin laatia myös paikallisten viranomaisten monialaisena yhteistyönä.

Yksilöllinen kotoutumissuunnitelma voisi sisältää paitsi perusopintoja ja ammatillisia opintoja, myös lukio-opintoja, korkeakoulututkintoon johtavaa koulutusta sekä täydennyskoulutusta ja jatkokoulutusta. Opiskelun tukemisen ohella he voivat olla esimerkiksi lastensuojelutoimenpiteiden tarpeessa ja tarvita myös lastensuojelun jälkihuoltoa. Kotoutumista edistävinä toimenpiteinä suunnitelma voisi sisältää myös nuorten osallistumista esimerkiksi nuorisopajoihin sekä erilaisiin harrastuksiin, jotka tukisivat nuorten sosiaalista vahvistamista. Suunnitelman laatiminen ja siinä sovittuihin toimenpiteisiin osallistuminen olisi erityisen tärkeää heidän mahdollisen myöhemmän syrjäytymiskehityksensä välttämiseksi. Lasten ja nuorten osalta olisi ratkaisevaa viranomaisten sitoutuminen kotoutumista edistävien toimenpiteiden järjestämiseen. 

Suunnitelmaa laadittaessa olisi selvitettävä lapsen toivomukset ja mielipide sekä otettava ne huomioon lapsen iän ja kehitystason edellyttämällä tavalla. Kunta olisi ensisijaisesti vastuussa alaikäiselle laadittavasta kotoutumissuunnitelmasta. Työ- ja elinkeinotoimistoa voitaisiin tarvittaessa konsultoida, mikäli nuoren henkilön tavoitteena olisi olla pikaisesti työmarkkinoiden käytettävissä.  Poikkeuksena olisi kuitenkin 17 vuotta täyttänyt nuori, joka on rekisteröitynyt työnhakijaksi työ- ja elinkeinotoimistoon. Hänen kanssaan työ- ja elinkeinotoimisto laatisi ensisijaisesti kotoutumissuunnitelman. 

16 §. Perheen kotoutumissuunnitelma. Ehdotetun pykälän mukaan kunta laatisi tarvittaessa perheen kotoutumissuunnitelman, jossa sovitettaisiin yhteen perheenjäsenten yksilölliset kotoutumissuunnitelmat ja muut perheenjäsenille laaditut palvelujärjestelmään liittyvät suunnitelmat. Kunta ottaisi tällöin huomioon perheen yhteisessä suunnitelmassa perheen kokonaistilanteen ja perheen kotoutumista edistävät ja tukevat toimenpiteet ja palvelut sekä perheenjäsenille laaditut muut suunnitelmat. Maahanmuuttajan perheen tarpeet saattavat koskea muun muassa lasten hoidon järjestämistä, lasten koulunkäyntiä, mahdollisesti sairaiden ja vammaisten perheenjäsenten hoitoa ja huolenpitoa ja asumiseen liittyviä järjestelyjä. Myös maahanmuuttajanaiset ja heidän myötään pienet lapset jäävät helposti kotiin ja kotoutumistoimenpiteiden ulkopuolelle. Mikäli puoliso ei tue vaimon osallistumista kieliopintoihin ja muuhun kodin ulkopuoliseen toimintaan, saattaa vaimo syrjäytyä suomalaisesta yhteiskunnasta ja esimerkiksi asiointi julkisissa palveluissa voi jäädä vieraaksi. Tämä vaikeuttaa kielen opiskelua, kouluttautumista ja voi altistaa myös perheväkivallalle. Viranomaisten tehtäviin kuuluisi myös lapsen ja nuoren vanhempien tukeminen kasvatustehtävässä sekä lasten ja nuorten koulunkäynnistä ja opiskelusta suoriutumisessa.
17 §. Kotoutumissuunnitelmasta aiheutuvat velvollisuudet. Pykälässä säädettäisiin kotoutumissuunnitelmasta maahanmuuttajalle ja viranomaisille aiheutuvista velvollisuuksista. Suunnitelmaa laadittaessa kunta tai työ- ja elinkeinotoimisto selvittäisi maahanmuuttajalle suunnitelmasta ja siihen liittyvistä toimenpiteistä aiheutuvat oikeudet ja velvollisuudet joko kirjallisesti tai asiakkaan pyynnöstä suullisesti siten, että hän ne ymmärtää. Lasten ja nuorten osalta velvollisuus liittyy oppivelvollisuuden suorittamiseen. Muiden kuin työttöminä työnhakijoina olevien velvollisuudet muotoutuvat heidän omien sitoumustensa perusteella. Kunnan ja valtion käytössä ei voimassaolevan lainsäädännön mukaan ole sen enempää lisäetuuksia kuin sanktioitakaan, jos henkilöä ei voida osoittaa työvoimatoimiston asiakkaaksi. Tämä koskee myös oppivelvollisuutensa suorittaneita alle 17-vuotiaita nuoria. Kunnan ja työ- ja elinkeinotoimiston olisi määrärahojen asettamissa rajoissa pyrittävä aktiivisesti ja kaiken käytettävissään olevin keinoin osaltaan vaikuttamaan suunnitelman toteutumisen onnistumiseen. Niiden tulisi myös aktiivisesti seurata miten sovitut toimenpiteet ja palvelut edistävät maahanmuuttajan kotoutumista.
Kotoutuminen ei voi onnistua, ellei myös maahanmuuttaja itse aktiivisesti pyri ja sitoudu kotouttamisprosessiin hankkimalla yhteiskunnassa ja työelämässä tarvittavia taitoja ja valmiuksia osallistumalla viranomaisten tai muiden tahojen järjestämiin kotoutumista edistäviin toimenpiteisiin. Tämän vuoksi maahanmuuttaja olisi velvollinen toteuttamaan suunnitelmaansa sekä hakeutumaan ja osallistumaan suunnitelmassa sovittuihin toimenpiteisiin ja palveluihin, jotka tukevat hänen kotoutumistaan ja työllistymistään. Erityisesti maahanmuuttajan tulee osallistua säännöllisesti suomen tai ruotsin kielen opiskeluun, koska vastaanottavan yhteiskunnan kielen taidolla on suuri merkitys yhteiskunnassa toimimisen, koulutukseen osallistumisen, koulutuksessa menestymisen ja työelämään pääsyn kannalta. Myös kotoutumiskoulutuksessa keskeinen osa on suomen tai ruotsin kielen oppimisella. Tämän vuoksi on tärkeää asettaa maahanmuuttajalle tietynlaisia perusedellytyksiä kotoutumisen onnistumiseksi.

Ehdotetun 3 momentin mukaan maahanmuuttajan kieltäytyessä ilman perusteltua syytä kotouttamissuunnitelman laatimisesta tai sen tarkistamisesta tai osallistumasta siihen yksilöidysti sisältyviin toimenpiteisiin, velvollisuuksien laiminlyönnin seuraamuksista säädettäisiin työttömyysturvalaissa ja toimeentulotukea koskevassa laissa.    
18 §. Kotoutumissuunnitelman seuranta, muuttaminen ja keskeytyminen. Ehdotetun 1 momentin mukaan kunnan ja työ- ja elinkeinotoimiston olisi seurattava kotoutumissuunnitelman toteutumista. Kotoutumissuunnitelmaa tarkistettaisiin vähintään kerran vuodessa. Lisäksi suunnitelmaa tarkistettaisiin tarvittaessa ennen suunnitelmassa sovittujen toimenpiteiden päättymistä. Suunnitelmaa voitaisiin tarkistaa myös osapuolten sitä erikseen pyytäessä.  Kotoutumissuunnitelma on vähitellen kehittyvä ja täydentyvä prosessi. Kotoutumissuunnitelman toteutumista tulee seurata ja arvioida yhteistyössä maahanmuuttajan ja viranomaisten kesken, ja tarvittaessa muuttaa sitä vastaamaan muuttuneita olosuhteita tai tavoitteita. Suunnitelman seuranta tulisi sitoa sovittujen toimenpiteiden ja kurssien suorittamiseen, jonka jälkeen arvioitaisiin tarvittavat jatkotoimenpiteet suunnitelman tavoitteiden toteutumiseksi. Koska on ehdotettu, että ensimmäinen suunnitelma laadittaisiin enintään yhdeksi vuodeksi, niin on tarpeellista, että myös tällöin arvioitaisiin miten suunnitelmassa sovitut toimenpiteet ovat toteutuneet ja päätettäisiin siitä, minkälaisia toimenpiteitä ja palveluja maahanmuuttaja tarvitsee jatkossa tavoitteiden saavuttamiseksi. Suunnitelmaa voitaisiin arvioida myös aikaisemmin, mikäli tästä olisi etukäteen sovittu tietoisena siitä, että jokin toimenpide kestää vähemmän kuin vuoden verran.   
Pykälän 2 momentin mukaan kunnan ja työ- ja elinkeinotoimiston olisi neuvoteltava maahanmuuttajan kanssa kotoutumissuunnitelman muuttamisesta ja keskeytyneen suunnitelman jatkamisesta. Suunnitelma katsottaisiin keskeytyneeksi kuukauden kuluttua siitä, kun maahanmuuttaja on työllistynyt pysyväisluontoisesti kokoaikatyöhön tai yritystoimintaan taikka aloittanut ammattiin tai tutkintoon johtavat päätoimiset opinnot.
Päätöksen suunnitelman muuttamisesta, kestosta tai keskeytymisestä tekisi työ- ja elinkeinotoimiston asiakkaana olevan maahanmuuttajan osalta työ- ja elinkeinotoimisto tämän lakiehdotuksen, julkisesta työvoimapalvelusta annetun lain ja työttömyysturvalain perusteella. Kunnan laatimien kotoutumissuunnitelmien osalta vastaavanlaisen päätöksen tekisi kunta. Suunnitelman keskeyttäminen voi tulla kyseeseen tilanteissa, joissa maahanmuuttaja työllistyy tai aloittaa tutkintoon johtavat päätoimiset opinnot, joihin hän saa opintotukea. Käytännössä keskeyttämistilanteet liittyvät siihen, että maahanmuuttaja siirtyy pois työmarkkinatuelta muun sosiaaliturvan piiriin tai hankkii muulla tavalla elantonsa. Maahanmuuttaja ei ole pätevästi sidottu suunnitelmaan, jos hänellä ei ole oikeutta työmarkkinatukeen. Ehdotettu momentti vastaisi voimassaolevaa lainsäädäntöä.
Pykälän 4 momentin mukaan maahanmuuttajan uudelleen ilmoittautuessa työttömäksi työnhakijaksi, keskeytyneen suunnitelman jatkamisesta olisi sovittava 10 §:ssä säädetyin edellytyksin viimeistään viikon kuluttua siitä, kun maahanmuuttaja on merkitty työhallinnon asiakastietojärjestelmään. Ehdotettu momentti vastaisi nykyistä lainsäädäntöä. 
19 §. Kotoutumistuki. Kotoutumistukea koskeva säännös vastaisi pääosin nykyistä sääntelyä.  Kotoutumistuki olisi maahanmuuttajalle kotoutumissuunnitelman aikaisen toimeentulon turvaamiseksi tarkoitettu tuki ja se muodostettaisiin työttömyysturvalain mukaisesta työmarkkinatuesta tai toimeentulotuesta annetun lain mukaisesta toimeentulotuesta. Työttömälle maahanmuuttajalle työmarkkinatuki maksettaisiin kotoutumistukena. Kotoutumistukena maksettava työmarkkinatuki määräytyisi samoin perustein ja olisi samansuuruinen kuin tavallinen työmarkkinatuki. Myös kotoutumistuki olisi tarveharkintainen. Työllistymistä edistävien palveluiden ajalta kotoutumistuki maksettaisiin ilman tarveharkintaa. Kotoutumistuki myönnettäisiin toimeentulotukena silloin, kun maahanmuuttaja ei voisi saada kotoutumistukea työmarkkinatukena ja on toimeentulotuen tarpeessa. Toimeentulotukea voitaisiin myös myöntää kotoutumistukena maksettavan työmarkkinatuen täydennyksenä, jos asiakas on tuen tarpeessa.
Oikeus kotoutumistukeen työmarkkinatukena määräytyisi työttömyysturvalain mukaisesti ja oikeus kotoutumistukeen toimeentulotukena määräytyisi toimeentulotuesta annetun lain mukaisesti. Voimassaolevan lain 12 §:n mukaan maahanmuuttajalla ei ole oikeutta työmarkkinatukeen ensimmäisen kolmen maassaolovuoden ajalta muutoin kuin kotoutumistukena. Maahanmuuttajalle on voitu myöntää 14 §:n perusteella kotoutumistukea kuitenkin vasta, kun kotoutumissuunnitelmasta on sovittu. Nykyisin työttömälle maahanmuuttajalle on voitu myöntää vain toimeentulotukea ennen suunnitelman laatimista. Ehdotettu säännös selkeyttäisi nykyistä tilannetta ja parantaisi maahanmuuttajan asemaa hänen hakiessaan ensi kertaa tukea työttömäksi ilmoittautuessaan ennen kuin kotoutumissuunnitelman laatimisesta olisi sovittu. Työnhakijaksi rekisteröityvä maahanmuuttaja saisi jatkossa työmarkkinatukea työnhaun alusta lukien, jos hän muuten täyttää sen edellytykset. Mikäli kotoutumissuunnitelman laatiminen aikanaan arvioitaisiin tarpeelliseksi, kotoutumissuunnitelman voimassaolon ajalta maksettaisiin samaa etuutta, mutta kotoutumistuen nimellä.  
20 §. Kotoutumiskoulutus. Pykälässä säädettäisiin oppivelvollisuusiän ylittäneelle maahanmuuttajalle järjestettävästä kotoutumiskoulutuksesta. Kotoutumiskoulutuksessa tulisi noudattaa Opetushallituksen aikuisten maahanmuuttajien kotoutumiskoulutuksen sekä luku- ja kirjoitustaidottomien aikuisten maahanmuuttajien opetussuunnitelmasuosituksia. Tavoitteena on, että koulutus kehittää sellaisia kielellisiä, kirjallisia, yhteiskunnallisia, kulttuurisia ja elämänhallintaan liittyviä valmiuksia, joiden avulla maahanmuuttaja selviytyy jokapäiväisen elämän tilanteissa uudessa ympäristössään, kykenee toimimaan työelämässä ja hakeutumaan jatko-opintoihin. Kotoutumiskoulutus muodostuisi opintokokonaisuuksista, joiden laajuus voi vaihdella yksilöllisesti opiskelijan pohjakoulutuksen, taitojen ja tavoitteiden perusteella. Kotoutumiskoulutuksessa keskeinen osa olisi suomen tai ruotsin kielen oppimisella. Kotoutumiskoulutus voisi sisältää myös luku- ja kirjoitustaidon opetusta. 

Kotoutumiskoulutuksen tavoitteena olisi, että maahanmuuttaja saavuttaa suomen tai ruotsin kielessä keskimäärin tason B1.1 (toimiva peruskielitaito), jos kielen opiskelusta on sovittu kotoutumissuunnitelmassa. Kotoutumissuunnitelmassa voitaisiin sopia tavoitteen asettamisesta alemmalle tasolle, mikäli sille olisi erityisiä perusteita. Tällaisia perusteita voisivat olla esimerkiksi maahanmuuttajan ikä, sairaus tai vamma sekä luku- ja kirjoitustaidottomuus.   

21 §. Kotoutumiskoulutuksen järjestäminen ja maahanmuuttajan ohjaaminen koulutukseen. Kotoutumiskoulutus toteutettaisiin pääsääntöisesti työvoimapoliittisena aikuiskoulutuksena siten kuin laissa julkisesta työvoimapalvelusta (1295/2002) säädetään. Kotoutumiskoulutusta voitaisiin järjestää myös omaehtoisena opiskeluna.

Kotoutumiskoulutuksen järjestämisestä vastaisi elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus toimialueellaan. Työ- ja elinkeinotoimiston tehtävänä olisi ohjata maahanmuuttaja työvoimapoliittisena aikuiskoulutuksena järjestettävään kotoutumiskoulutukseen tai hakeutumaan omaehtoiseen opiskeluun. Kunta voisi järjestää omaehtoista koulutusta sekä ohjata maahanmuuttajaa hakeutumaan itse järjestämäänsä tai muun toimijan järjestämään omaehtoiseen opiskeluun.

22 §. Omaehtoisen opiskelun tukeminen. Pykälässä ehdotetaan säädettäväksi maahanmuuttajan omaehtoisen opiskelun tukemisesta. Nykyisiin rinnastamiskäytännöissä havaittuihin ongelmiin vastattaisiin täsmentämällä omaehtoisen opiskelun edellytyksiä. Omaehtoisen opiskelun tulisi edistää maahanmuuttajan kotoutumista ja työllistymistä. 

Ehdotetun pykälän mukaan työ- ja elinkeinotoimisto voisi päättää, että maahanmuuttajan kotoutumista edistävää omaehtoista opiskelua tuetaan samoin edellytyksin kuin työvoimapoliittista aikuiskoulutusta. Kotoutumista edistävän omaehtoisen opiskelun aloittamisesta olisi sovittava kotoutumissuunnitelmassa ennen sen aloittamista. Painavasta syystä omaehtoisen opiskelun tukemisesta voitaisiin päättää opintojen alkamisen jälkeen. Tällainen painava syy voisi olla esimerkiksi opiskelun aloittaminen ennen kuin maahanmuuttaja on täyttänyt 17 vuotta ja voinut ilmoittautua työ- ja elinkeinotoimiston asiakkaaksi tai ennen kuin maahanmuuttajalle on myönnetty oleskelulupa, joka oikeuttaa rekisteröitymään työ- ja elinkeinotoimistossa työttömäksi työnhakijaksi.
Omaehtoista opiskelua voitaisiin tukea opintojen muodostamaa kokonaisuutta kohti enintään 24 kuukauden ajan. Päätös omaehtoisen opiskelun tukemisesta voitaisiin tehdä opintojen keston ajaksi, mutta kuitenkin opintojen muodostamaa kokonaisuutta kohti enintään 24 kuukaudeksi. Oppilaitosten loma-ajat katsottaisiin opiskeluajaksi ja ne sisältyisivät 24 kuukauden enimmäisaikaan. Enimmäisaika laskettaisiin opintojen alkamisesta lukien. Ehdotettu enimmäisaika olisi sama kuin julkisesta työvoimapalvelusta annetun lain (1295/2002) 9 luvussa säädetty työttömyysetuudella tuetun työnhakijan omaehtoisen opiskelun tukiaika.  
Ehdotettu enimmäisaika ei arvion mukaan heikentäisi maahanmuuttajien nykyisiä omaehtoisen koulutuksen rinnastamismahdollisuuksia, koska Kansaneläkelaitoksen tilastojen mukaan omaehtoisen koulutuksen rinnastamisaika on ollut keskimäärin neljä kuukautta opintokokonaisuutta kohden.
Rinnastamismahdollisuus työmarkkinatoimenpiteeseen poistettaisiin. Arvion mukaan rinnastaminen työmarkkinatoimenpiteeseen on ollut erittäin vähäistä. Muu kotoutumista edistävä toimenpide, kuten työharjoittelu tai työelämävalmennus, toteutettaisiin nykykäytännön mukaisesti siten kuin laissa julkisesta työvoimapalvelusta (1295/2002) säädetään.  

23§. Omaehtoisen opiskelun tukemisen edellytykset. Maahanmuuttajan kotoutumista ja työllistymistä edistävän omaehtoisen opiskelun tukeminen edellyttäisi, että se olisi suomen tai ruotsin kielen opiskelua taikka opiskelu tapahtuisi pääasiassa suomen tai ruotsin kielellä. Pääasiassa muulla kuin suomen tai ruotsin kielellä tapahtuvan opiskelun ei voida katsoa tukevan riittävästi maahanmuuttajan kotoutumista ja työllistymistä.

Pykälässä lueteltaisiin, millaisia opintoja voitaisiin tukea omaehtoisena opiskeluna. Luettelo ei olisi tyhjentävä. Omaehtoinen opiskelu tulisi järjestää siten kuin kustakin koulutuksesta annetussa laissa säädetään.

24 §. Omaehtoisen opiskelun seuranta ja opiskelun keskeyttäminen. Opintojen etenemisen seurannasta sovittaisiin kotoutumissuunnitelmassa samalla, kun omaehtoisen opiskelun tukemisesta sovittaisiin. Kotoutumissuunnitelmassa sovittaisiin, milloin ja millaisia selvityksiä opintojen etenemisestä maahanmuuttajan olisi esitettävä työ- ja elinkeinotoimistolle. Lyhytkestoisten alle kuusi kuukautta kestävien opintojen osalta olisi riittävää esittää selvitys suoritetuista opinnoista opintojen päätyttyä. Pidempikestoisissa opinnoissa puolivuosittain tehtävä seuranta esimerkiksi lukukauden alkaessa olisi useimmissa tapauksissa riittävä.  

Jos maahanmuuttaja ei osallistu säännöllisesti opetukseen tai ei etene opinnoissaan koulutus- tai opintosuunnitelman mukaisesti, työ- ja elinkeinotoimisto voisi päättää, ettei maahanmuuttajan omaehtoista opiskelua voitaisi enää tukea 22 §:ssä tarkoitetulla tavalla.

Ennen päätöksen tekemistä maahanmuuttajalle olisi varattava tilaisuus tulla kuulluksi. Omaehtoisen opiskelun tukeminen voitaisiin katsoa päättyneeksi takautuvasti opintojen keskeyttämisestä tai opintojen laiminlyönnin alkamisajankohdasta.

25 §. Koulutuspalvelujen tuottajan tietojenantovelvollisuus. Koulutuspalvelujen tuottajalla olisi sama tietojenantovelvollisuus kuin julkisesta työvoimapalvelusta annetun lain (1295/2002) 9 luvun 9 §:ssä säädetään.

26 §. Muut kotoutumista tukevat ja edistävät toimenpiteet ja palvelut. Pykälään ehdotetaan kotoutumisen sisällön täsmentämiseksi kirjattavaksi luettelo myös muista kotoutumista edistävistä ja tukevista toimenpiteistä ja palveluista, joista ei erikseen säädetä tässä laissa. Luettelo ei ole tarkoitettu tyhjentäväksi, vaan ohjeeksi niistä asioista, joita olisi otettava huomioon sekä kotouttamisohjelmia että kotoutumissuunnitelmia tehtäessä ja toimeenpantaessa. Pykälässä mainittuja toimenpiteitä ja palveluja järjestäisivät pääasiallisesti kunnan eri toimialat, mutta myös muut tahot kuten esimerkiksi kansalaisjärjestöt. Kotoutumissuunnitelmaan toimenpiteitä kirjattaisiin maahanmuuttajan henkilökohtaisen tarpeen mukaisesti.

Lasten ja nuorten perusopetuksesta ja muusta koulutuksesta huolehtiminen on erittäin oleellista kotoutumisen kannalta. Maahanmuuttajanuorten kielitaito vaihtelee ja huonosti kotimaisia kieliä osaavilla nuorilla on suurempi riski jäädä koulutuksen ja työmarkkinoiden ulkopuolelle. Myös peruskoulun, ammatillisten opintojen ja lukion keskeyttäminen on tavallista maahanmuuttajanuorilla. Tämä koskee erityisesti lapsia ja nuoria, jotka muuttavat Suomeen peruskouluikäisenä tai jo tämän iän ylittäneinä. Erityistarpeiden huomioon ottamisella tarkoitettaisiin esimerkiksi kulttuurierojen tunnistamista ja niiden huomioon ottamista palvelujen järjestämisessä. Keskeisessä asemassa ovat sosiaali- ja terveyspalvelut, erityisesti maahanmuuton alkuvaiheessa. Puutteita on erityisesti omakielisten mielenterveyspalvelujen järjestämisessä, oikea-aikaisten ja -sisällöllisten lastensuojelutarpeiden tunnistamisessa ja niihin vastaamisessa, kuntoutuksen järjestämisessä sekä ikääntyville henkilöille sopivien kotoutumista edistävien ja tukevien toimenpiteiden järjestämisessä. Kotoutumisen edistäminen ja tukeminen tulisi yhä enemmän valtavirtaistaa kaikille asiaankuuluville osa-alueille. Esimerkiksi opetus ja koulutus ovat, sosiaali- ja terveydenhuollon palvelujen lisäksi, avainasemassa kulttuuristen tapojen ja uskomusten yhteen sovittajina. Maahanmuuttajissa on ryhmiä ja yksilöitä, jotka elämäntilanteensa vuoksi tarvitsevat tehostettuja palveluja ja toimenpiteitä. Tehostettujen palvelujen ja toimenpiteiden tarve voi johtua monista syistä, kuten iästä tai vammaisuudesta, kidutuksesta, pakolaisuudesta tai luku- ja kirjoitustaidottomuudesta. 

Muilla toimenpiteillä ja palveluilla, jotka edistävät ja tukevat maahanmuuttajaa hankkimaan omatoimisesti tietoja ja taitoja osallistua yhteiskunnan taloudelliseen, sosiaaliseen ja poliittiseen elämään, tarkoitetaan muun muassa vapaa-aikapalveluja, kirjastopalveluja, yhdistysten tukemista, tapaamistilojen järjestämistä, kansalaistoimintaan ohjaamista sekä ystäväpalvelua. Samoin näihin toimenpiteisiin kuuluu maahanmuuttajien rohkaiseminen muodostamaan omia opintopiirejä ja käyttämään audiovisuaalisia oppimateriaaleja. Tavoitteena on kantaväestön ja maahanmuuttajien kanssakäymisen vahvistaminen. Väestöryhmien väliset hyvät etniset suhteet, syrjimättömyys ja yhdenvertaisuuden toteutuminen ovat avainasemassa osallisuuden tunteen kehittymisessä. Tutustuminen yhteisen toiminnan kautta edistää luottamusta ja lisää tietoa toisistamme. Edellä mainittuja palveluja tarjoaisi kuntien lisäksi myös monet järjestöt, mutta myös esimerkiksi seurakunnat. Maahanmuuttajajärjestöjen merkitys edellä mainittujen palveluiden järjestämisessä on varsin tärkeä ja tätä tulisi pyrkiä tukemaan riittävästi, koska järjestöt voivat toimia viranomaisten ja muiden järjestöjen yhteistyökumppaneita. Erityisesti maahanmuuttajien omat järjestöt voivat tarjota vertaistukea uusille muuttajille heidän kotoutumisprosessissaan. Lisäksi ne toimivat uusien yhteisöjen oman äidinkielen ja kulttuurin säilyttämisen ja kehittämisen hyväksi.  

3 luku 
Kunnan kotouttamispolitiikka ja kotoutumista edistävät toimet paikallistasolla 

27 §. Kunnan kotouttamispolitiikka. Pykälässä ehdotetaan määriteltäväksi puitteet paikallistason kotouttamispolitiikan tavoitteille. On selvää, että kunnat ovat väestörakenteeltaan varsin erilaisia ja toisissa kunnissa maahanmuutto- ja kotouttamispolitiikkaa on tehty jo useita vuosia, kun toisiin kuntiin on vasta viime aikoina muuttanut ensimmäisiä maahanmuuttajia tai maahanmuuttajamäärät ovat kasvaneet vasta viime aikoina. Myös saatavilla olevat voimavarat ja olemassa olevaksi koettu tarve ohjaavat palvelujen kehittämistä ja niiden kohteiden priorisointia erityisesti maahanmuuttajille. Usein vasta todellinen tarve kannustaa ryhtymään toimenpiteisiin kehittämistoimien toteuttamisessa. 

Ehdotetun säännöksen tarkoituksena on paikallistason kotouttamispolitiikan kehittäminen kunnissa jo ennakolta ja sitä kautta vastata tuleviin haasteisiin ja tarpeisiin ottamalla huomioon esimerkiksi mahdollisen laajamittaisemman työvoiman tarpeen ulkomailta. Ehdotuksella ei ole tarkoitus laajentaa kunnan nykyisiä tehtäviä. Ehdotuksella selkeytettäisiin kotoutumisen ja hyvien etnisten suhteiden edistämisen suunnittelua, toteuttamista ja seurantaa paikallisella tasolla. Kunnan kotouttamispolitiikan tavoitteena olisi siten ehdotetun mukaisesti tukea paikallisesti tai seutukunnallisesti kansainvälisyyttä, monimuotoisuutta, tasa-arvoa ja yhdenvertaista kohtelua sekä edistää myönteistä vuorovaikutusta eri väestöryhmien välillä kehittämällä monimuotoista kaupunki- ja palvelurakennetta, tarjoamalla sopivia toimintatiloja ja ehkäisemällä maahanmuuttajien eriytymistä omille asuinalueille. Lisäksi kunnan kotouttamispolitiikan tavoitteena olisi edistää hyviä etnisiä suhteita ja kulttuurien välistä vuoropuhelua, yhdenvertaisuutta ja maahanmuuttajaryhmien osallisuutta sekä tukea mahdollisuuksia oman kielen ja kulttuurin säilyttämiseen. 

Pykälän 3 momentin mukaan maahanmuuttajaväestön tarpeet ja kotoutumisen edistämiseen liittyvät toimenpiteet olisi otettava huomioon kunnan eri toimialojen kuten koulutus-, työllistymis-, asumis- ja sosiaali- ja terveyspalvelujen yleisessä suunnittelussa, toteuttamisessa, seurannassa ja arvioinnissa. Edellä mainittuja palveluja ja toimenpiteitä täydentävät tarvittaessa maahanmuuttajalle kohdennetut erityiset kotoutumista edistävät toimenpiteet. Ehdotus edistäisi kotoutumisen ja hyvien etnisten suhteiden läpivirtausta eri politiikan sektoreilla ja täsmentäisi kaikkien viranomaisten velvoitetta ottaa maahanmuuttajaväestö huomioon palveluja järjestettäessä.
28 §. Kunnan tehtävät. Ehdotetun pykälän 1 momentin mukaan kunnalla on yleis- ja yhteensovittamisvastuu maahanmuuttajien kotouttamisen kehittämisestä, suunnittelusta ja seurannasta paikallistasolla. Säännös vastaisi voimassaolevaa lakia. Kunnan olisi 2 momentin mukaan huolehdittava siitä, että kunnan palvelut soveltuvat myös maahanmuuttajille. Lisäksi kunnan on huolehdittava siitä, että maahanmuuttajien tässä laissa tarkoitetut palvelut ja tukitoimet järjestetään sisällöltään ja laajuudeltaan sellaisina kuin kunnassa esiintyvä tarve edellyttää. Kunnan yleisvastuun perusteena kuten voimassa olevassakin laissa olisi se, että Suomessa kunta vastaa peruspalvelujen ja toimeentulotuen järjestämisestä myös maahanmuuttajille kunnan asukkaina. Kotouttamisen lähtökohtana on se, että Suomessa asuvat maahanmuuttajat ovat asumiseen perustuvan sosiaaliturvan piirissä ja palvelut ja tukitoimet järjestetään osana peruspalveluita. Peruspalvelujen lisäksi maahanmuuttajat tarvitsevat erityisiä palveluita, jotka keskeisesti liittyvät kieli- ja muuhun koulutukseen, ohjaukseen ja neuvontaan. Kunnan yhteensovittamisvastuu tarkoittaisi eri tahojen toimenpiteiden, palveluiden ja toimintojen yhteensovittamista siten, että kotouttamista edistävät ja tukevat toimenpiteet ja palvelut ovat laadukkaita ja niitä tuotetaan ja käytetään tehokkaasti. Palveluilla tarkoitetaan myös koulutusta sekä niitä tässä laissa tarkoitettuja kotoutumista tukevia ja edistäviä palveluita, joista on säädetty 6 §:ssä. Tavoitteena on palvelujen tuotannon, tarjonnan ja myös palvelujen käytön taloudellisuus, tehokkuus ja tuloksellisuus. Eri tahojen tulisi sovittaa palvelunsa ja toimenpiteensä sisällöllisesti ja taloudellisesti sekä ajallisesti yhteen. Kunnan tulisi lisäksi huolehtia siitä, että sen oman henkilöstö olisi mahdollisimman hyvin koulutettu ja perehdytetty maahanmuuttaja-asioihin ja osaisi tunnistaa maahanmuuttajien erityiset tarpeet. Edellä 2 momentissa mainittuja maahanmuuttajille tarkoitettuja palveluita ja tukitoimia voitaisiin järjestää myös alueellisesti tai seudullisesti kuntien yhteistyönä. 
29 §. Monialainen yhteistyö paikallistasolla. Pykälässä ehdotetaan säädettäväksi monialaisesta yhteistyöstä ja kotouttamistoimikunnasta paikallistasolla. Paikalliset viranomaiset kehittäisivät kotouttamista monialaisena yhteistyönä. Siihen osallistuisivat opetus-, sosiaali- ja terveys-, kulttuuri-, liikunta- ja nuorisotoimi sekä asumisesta ja kaavoituksesta vastaavat viranomaiset. Valtion viranomaisina yhteistyöhön osallistuisivat työ- ja elinkeinotoimisto ja poliisi. Lisäksi yhteistyöhön osallistuisivat kotoutumisen edistämistä tarjoavat järjestöt ja muut tahot. Kunnissa voi jo nykyisin olla monialaisia yhteistyöryhmiä maahanmuuttaja-asioissa. Yhteistyön tarvetta paikallistasolla kotouttamisasioissa tulisi kuitenkin monin paikoin korostaa, laajentaa ja lisätä valtakunnallisesti. Monialaisessa yhteistyössä tulisi olla mukana maahanmuuttajien kotoutumisen edistämisen kannalta keskeisimmät toimialat. Jos kuntaan jo aikaisemmin perustetulle yhteistyöryhmälle tai -verkostolle on annettu tehtäväksi käsitellä maahanmuuttajien asioita, olisi järkevää, että sama toimielin voisi kotoutumislakiin ehdotetuilla viranomaisilla tarvittaessa täydennettynä huolehtia jatkossa kotoutumisen edistämisestä monialaisena yhteistyönä. 
Kunta voisi lisäksi asettaa 2 momentin mukaan yhteistyössä paikallisten työmarkkina- yrittäjä- ja kansalaisjärjestöjen kanssa kotouttamisen suunnittelun ja toimeenpanon kehittämistä sekä etnisten suhteiden edistämistä varten kunnan tai useamman kunnan yhteisen paikallistason neuvottelukunnan. Halutessaan useammat kunnat voisivat koota yhteisen neuvottelukunnan. Ainakin pienissä kunnissa neuvottelukunnan kokoaminen voisi olla tarkoituksenmukaista kuntien välisenä yhteistyönä. Useiden kuntien yhteinen neuvottelukunta helpottaisi myös maahanmuuttajajärjestöjen osallistumista verkostotyöhön, koska kaikissa kunnissa ei ole edes toimivia maahanmuuttajajärjestöjä. Neuvottelukunta toimisi siis vuorovaikutuksessa kotoutumista edistäviä palveluja tuottavien yhteisöjen kanssa. Toimiva yhteistyö kunnan ja paikallisten järjestöjen kanssa luo puitteet sille, että eri viranomaisten palveluista voidaan rakentaa eri maahanmuuttajien yksilöllisiä tarpeita vastaavia palvelukokonaisuuksia.
Ehdotetun 3 momentin mukaan kunta ja työ- ja elinkeinotoimisto tekisivät tiivistä ja säännöllistä yhteistyötä kotoutumista edistävien ja tukevien toimenpiteiden ja palvelujen järjestämisessä, niihin ohjauksessa ja niiden vaikuttavuuden seurannassa. Ne voivat lisäksi laatia paikallisia tai seudullisia yhteistyösopimuksia edellä mainittujen palveluiden järjestämisestä alueellaan. Hyvänä esimerkkinä tässä on pääkaupunkiseudun kuntien ja valtion viranomaisten välille laadittu aiesopimus vuosille 2010 -2012. Sopimuskauden tavoitteena on kehittää pääkaupunkiseudun työ- ja elinkeinotoimistojen ja kuntien toimenpiteistä asiakaslähtöinen ja saumaton palveluketju, joka muodostaa kokonaisjärjestelmän maahanmuuttajien työllistymisen ja sitä tukevien palveluiden tehostamiseksi.  Aiesopimuksessa erityisesti alkuvaiheen ohjausta ja neuvontaa kehitetään ja tehostetaan niin, että maahanmuuttajan pääsy tarkoituksenmukaisiin ja oikea-aikaisiin toimenpiteisiin turvataan.

30 §. Kunnan kotouttamisohjelma. Pykälän 1 momentissa ehdotetaan, että kotoutumisen edistämiseksi ja monialaisen yhteistyön vahvistamiseksi kunnan tai useamman kunnan yhdessä tulisi laatia kotouttamisohjelma, joka hyväksytään kunkin kunnan kunnanvaltuustossa ja tarkistetaan vähintään kerran neljässä vuodessa. Ohjelma olisi otettava huomioon kuntalain (365/1995) 65 §:n mukaista talousarviota ja -suunnitelmaa laadittaessa. Kotouttamisohjelma on keskeinen väline, jolla voidaan vaikuttaa kotouttamisen sisältöön. Kotouttamisohjelmissa tulisi ottaa huomioon kaikki kunnan alueella asuvat maahanmuuttajat oleskelun perusteesta riippumatta. Kotouttamisohjelmat voitaisiin laatia kuntakohtaisina tai seudullisina. Kotouttamisohjelmien kytkeminen kuntien talousarvioseurantaan mahdollistaisi ohjelmien, niiden toteutuksen ja kotouttamiseen käytettyjen voimavarojen ja kotouttamisen vaikuttavuuden nykyistä paremman seurannan. 
Ehdotetun 2 momentin mukaan elinkeino, liikenne- ja ympäristökeskus, työ- ja elinkeinotoimisto, kansaneläkelaitos, paikalliset maahanmuuttaja-, kansalais- ja työntekijä- ja työnantajajärjestöt sekä muut kunnan viranomaiset ja uskonnolliset yhteisöt voisivat osallistua kotouttamisohjelman laadintaan ja sen toimeenpanon seurantaan. Pykälän 2 momentin mukaan kunta vastaisi kotouttamisohjelmasta ja sen laadinnasta. Kunnan tehtävänä olisi kutsua muut kotouttamisen ja kotoutumisen kannalta keskeiset paikallistahot mukaan ohjelman laadintaan ja sen toimeenpanon seurantaan. Erityisesti maahanmuuttajien ja heidän järjestöjen osallisuutta tulisi lisätä ohjelmien laatimisessa
Maahanmuuttajien ja muiden säännöksessä tarkoitettujen tahojen osallistumisen muodolliset edellytykset täyttäisi kuulemistilaisuuden järjestäminen tai lausuntojen pyytäminen niiltä paikallisilta tahoilta, joiden voitaisiin olettaa olevan asiasta kiinnostuneita. Kuulemisen yhtenä tavoitteena olisi kuitenkin saada eri tahot kiinnostumaan maahanmuuttajien kotouttamisesta. Kansalaisjärjestöt sekä työntekijä- ja työnantajajärjestöt voivat merkittävällä tavalla vaikuttaa toimenpiteiden järjestämiseen ja hyvien etnisten suhteiden edistämiseen. Maahanmuuttajien osallistuminen kotouttamista koskevien tavoitteiden ja toimenpiteiden suunnitteluun, toteuttamiseen ja seurantaan tukee heidän kotoutumistaan varsinkin paikallisella tasolla. Erityisesti mukaan tulisi saada paikallisia yrittäjiä ja työnantajia maahanmuuttajien työllistymistä silmällä pitäen.
31 §. Kotouttamisohjelman sisältö. Ehdotetussa pykälässä kotouttamisohjelmille määriteltäisiin vähimmäissisältö, joka olisi edellytys myös kuntakorvausten maksamiselle. Ehdotettu luettelo ei ole kuitenkaan määritelty tyhjentäväksi, vaan kunta voisi sisällyttää ohjelmaan muitakin suunnitelmia, toimenpiteitä ja määrittelyjä paikallisen kotoutumisen edistämiseksi, kuten pykälän 2 momentissa on todettu. Tavoitteena olisi parantaa ohjelmien laatua ja saada kuntien laatimat ohjelmat yhdenmukaisemmiksi, vaikka kuntakohtaiset erot onkin syytä ottaa huomioon ohjelmia laadittaessa.
Kotouttamisohjelmissa tulisi sisältää ohjelman toteutuksen kytkentä kunnan talousarvioon sekä kunnan muuhun strategiseen suunnitteluun ja seurantaan, suunnitelma kunnan yleisten palvelujen soveltumisesta maahanmuuttajille sekä suunnitelma erityisesti kotoutumista edistävistä ja tukevista toimenpiteistä, suunnitelma lasten ja nuorten kotoutumisen sekä sosiaalisen vahvistamisen edistämisestä ja suunnitelma työvoiman ulkopuolella olevien ryhmien, kuten ikääntyneiden, vammaisten ja kotiäitien ja luku- ja kirjoitustaidottomien henkilöiden kotoutumisen ja sosiaalisen vahvistamisen edistämisestä. Lisäksi kotouttamisohjelmiin tulisi sisällyttää monivuotiset suunnitelmat pakolaisten ja kansainvälisen suojelun perusteella oleskeluluvan saaneiden turvapaikanhakijoiden vastaanotosta ja kotoutumisen edistämisestä sekä suunnitelma hyvien etnisten suhteiden ja kulttuurien välisen vuoropuhelun edistämiseksi ja niitä laadittaessa tulisi ottaa huomioon yhdenvertaisuussuunnitelmat. 

Kotouttamisen yhteensovittamisen tehostamiseksi ja varmistamiseksi olisi erityisen tärkeää, että kunnan laatimassa kotouttamisohjelmassa määritetään sen maahanmuutto- ja kotouttamisasioista vastaava taho, josta kunnan eri toimialat ja tahot ovat hyvin tietoisia. Vastuutahon ja eri toiminnoista vastaavien kunnan toimijoiden määrittely tehostaisi myös kotouttamisen suunnittelua ja hallinnointia kunnassa sekä parantaisi maahanmuuttajan ohjausta ja ohjautumista kunnan alueella oikean tahon järjestämien palveluiden ja toimenpiteiden piiriin.       

Ehdotetun pykälän 2 momentin mukaan kotouttamisohjelmassa tulee lisäksi määritellä kunnan ja kansalaisyhteiskunnan väliset yhteistyömuodot. 

32 §. Maahanmuuttajien perheryhmäkodit. Ehdotetussa pykälässä säädettäisiin maahanmuuttajien perheryhmäkodeista. Nykyisessä laissa on säännöksiä vain vailla huoltajaa maahan saapuneiden lasten ja nuorten turvapaikan hakijoiden vastaanotosta. Vastaanotto järjestetään näiden osalta vastaanottokeskusten yhteydessä toimivissa ryhmäkodeissa tai muissa asumisyksiköissä. 

Nyt ehdotetun säännöksen mukaan vailla huoltajaa maahan saapuneiden oleskeluluvan saaneiden alaikäisten lasten ja nuorten kotouttaminen, kasvatus ja hoiva voitaisiin järjestää vastaanottokeskusten yhteydessä toimivissa maahanmuuttajien perheryhmäkodeissa tai muissa asumisyksiköissä. Asiasta ei ole ollut erityisiä säännöksiä aikaisemmin, vaikka tällaista toimintaa onkin järjestetty ja alaikäisen sijoittamisesta perheryhmäkotiin aiheutuvia kuluja on maksettu kunnille erityiskustannuksina valtioneuvoston päätöksen 5 §:n 2 kohdan perusteella. Lastensuojelulain 1 §:n mukaan lapsella on oikeus turvalliseen kasvuympäristöön, tasapainoiseen ja monipuoliseen kehitykseen sekä erityiseen suojeluun. Maahanmuuttajien perheryhmäkotien toimintaan tulisi soveltaa lastensuojelulain 59 §:ää, jonka mukaan asuinyksiköissä saadaan hoitaa yhdessä enintään seitsemää lasta tai nuorta. Samaan rakennukseen voi olla sijoitettuna enintään 24 lasta tai nuorta. Kiireellisissä tapauksissa voidaan väliaikaisesti poiketa edellä esitetyistä lasten määristä, jos se on välttämätöntä lapsen hoidon järjestämiseksi. Hoito- ja kasvatustehtävissä olevan henkilöstön kelpoisuusvaatimuksissa noudatettaisiin lastensuojelulain 60 §:ää, jonka mukaan vaatimuksissa on otettava huomioon toimintayksikön asiakaskunnan erityispiirteet ja toiminnan luonne. Lastensuojelulain 59 §:n mukaan henkilöstön määrä olisi suhteutettava hoidettavien lasten tai nuorten lukumäärään, heidän tarvitsemaansa hoitoon ja kasvatukseen sekä toiminnan luonteeseen ottaen huomioon, mitä lain 60 §:ssä säädetään.

Lapset voisivat asua maahanmuuttajien perheryhmäkodeissa kunnes täyttävät 18 vuotta tai kunnes perheenyhdistäminen toteutuu. Täysi-ikäisyyden täytettyään nuori siirretään aikuisten puolelle vastaanottokeskuksiin.

Pykälän 4 momentin mukaan kunta voisi, neuvoteltuaan elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksen kanssa ja tarvittaessa alueella toimivan vastaanottokeskuksen kanssa, järjestää maahanmuuttajien perheryhmäkodin momentissa 1 mainittujen henkilöiden hoivan ja kotouttamisen turvaamiseksi tai järjestää em. henkilöiden tarpeisiin vastaavat palvelut ostopalveluina. Kunta, kuntayhtymä, muu julkisoikeudellinen yhteisö tai yksityinen yhteisö tai säätiö voisi perustaa vailla huoltajaa maahan saapuneille oleskeluluvan saaneille alaikäisille lapsille ja nuorille perheryhmäkodin tai järjestää asumisen lapsen tai nuoren kehitystä parhaiten tukevalla tavalla. Lapsen oikeuksien toteuttaminen edellyttää tiivistä yhteistyötä kunnan sosiaali- ja terveydenhuollon, opetuksen sekä lastensuojeluviranomaisten kesken, mutta tarvittaessa myös ELY -keskuksen kanssa.

Ehdotetun 6 momentin mukaan kunnat olisivat jatkossakin oikeutettuja samaan valtiolta korvauksia perheryhmäkodin ylläpitämisestä kunnalle aiheutuneista kustannuksista sen mukaan kuin 6 luvussa säädetään.

4 luku
Valtion kotouttamispolitiikka ja kotoutumista edistävät toimet
33 §. Valtion kotouttamisohjelma. Kotouttamiselle tulisi nykyistä järjestelmällisemmin asettaa valtakunnalliset tavoitteet ja taloudelliset puitteet. Sen lisäksi kotoutumista edistävät tavoitteet tulisi ottaa läpäisyperiaatteella huomioon eri hallinnonalojen puiteohjelmissa ja strategioissa, kuten koulutus-, työllistymis-, asumis- ja sosiaali- ja terveyspalvelujen yleisessä suunnittelussa, toteuttamisessa, seurannassa ja arvioinnissa.  Tavoitteen toteuttamiseksi pykälässä ehdotetaan, että valtioneuvosto päättäisi valtakunnallisesta kotouttamisen kehittämisestä laatimalla kotouttamisen tavoitteet osoittavan valtion kotouttamisohjelman neljäksi vuodeksi kerrallaan. Tavoitteiden tarkentamiseksi ja toteuttamiseksi voitaisiin tarvittaessa laatia myös erityisohjelmia ja periaatepäätöksiä. Valtioneuvosto hyväksyisi ohjelman kerran vaalikaudessa. 
Sisäasiainministeriö vastaisi ohjelman valmistelusta. Kotouttamisen kehittämisen kannalta keskeiset muut ministeriöt määrittelisivät hallinnonalaansa varten kotouttamisen kehittämisen tavoitteet ja toimenpiteet osana hallinnonalansa suunnittelua. 
Ehdotetun 3 momentin mukaan ohjelman toteuttaminen olisi sidoksissa kulloinkin käytettävissä oleviin valtion resursseihin.
34 §. Sisäasiainministeriön tehtävät. Ehdotetussa pykälässä säädettäisiin sisäasiainministeriön tehtävistä kotouttamisessa. Säännös vastaisi osin nykyistä lainsäädäntöä, mutta sisäasiainministeriön vastuita pyrittäisiin selkeyttämään uusilla tehtävillä sekä uudella pykälän kirjoitustavalla. Sisäasiainministeriöllä olisi vastuu kotouttamispolitiikan yleisestä kehittämisestä, suunnittelusta ja ohjauksesta. Sisäasiainministeriöllä olisi lisäksi vastuu kotouttamispolitiikan yhteensovittamisesta ja hyvien etnisten suhteiden edistämisen yhteensovittamisesta. Sisäasiainministeriön yhteensovittamisvastuu koskisi eri ministeriöiden toimintaa kotoutumista edistävien toimenpiteiden ja palvelujen kuten esimerkiksi koulutus-, työllistymis-, asumis- ja sosiaali- ja terveyspalvelujen osalta. Ehdotetussa pykälässä sisäasiainministeriön roolia kotouttamisen, kotoutumisen ja etnisten suhteiden edistämiseen liittyvissä tehtävissä ja sen koordinoinnissa vahvistettaisiin. Sisäasiainministeriö antaisi elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksille ja kunnille sisällöllisiä linjauksia arvioinnin ja seurannan toteuttamiseksi. Sisäasiainministeriö koordinoisi tilasto- ja rekisteritietoja tuottavien toimijoiden yhteistyötä kotouttamisen, kotoutumisen ja etnisten suhteiden arvioinnin ja seurannan toteuttamiseksi. Tällaisia toimijoita olisivat esimerkiksi Tilastokeskus, Maahanmuuttovirasto, työ- ja elinkeinoministeriö, opetusministeriö, Opetushallitus, sosiaali- ja terveysministeriö, Terveyden ja hyvinvoinnin laitos sekä ympäristöministeriö.  

35 §. Ministeriöiden välinen yhteistyöelin. Pykälässä säädettäisiin erikseen perustettavasta ministeriöiden välisestä yhteistyöelimestä kotouttamista koskevan yhteistyön ja tiedonkulun edistämiseksi sekä toimenpiteiden yhteensovittamiseksi. Yhteistyöelin toimisi myös sisäasiainministeriön apuna valtion kotouttamisohjelman valmistelussa keräten, arvioiden ja analysoiden tietoa maahanmuuttajien kotouttamisen kehittämiseksi. Yhteistyöelimessä tuotaisiin yhteiseen käsittelyyn hallinnonalojen kotouttamispoliittisia linjauksia. Yhteistyöelimen jäsenien tulisi olla eri ministeriöiden korkeatason virkamiehiä, jotta sen toimintaan ja kotouttamista koskevan yhteistyön edistämiseen saataisiin nykyistä enemmän vaikuttavuutta.

36 §. Elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksen tehtävät. Elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskusten roolia maahanmuuttajien kotouttamiseen ja hyviin etnisiin suhteisiin liittyvissä tehtävissä täsmennettäisiin tämän esityksen mukaisesti. Lakiin kirjattaisiin luettelo keskusten vastuulla olevista tehtävistä. Elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus olisi vastuussa kotouttamisen alueellisesta kehittämisestä, yhteistyöstä, yhteensovittamisesta ja seurannasta. Kotouttamisen yhteensovittamisessa tulisi erityisesti kiinnittää huomiota maahanmuuttajien tarpeiden huomioimiseen palveluja ja toimenpiteitä suunniteltaessa sekä maahanmuutto-ohjelmien ja -strategioiden yhteensovittamiseen alueen muiden strategioiden ja ohjelmien kanssa. Keskus olisi vastuussa kuntien ja työ- ja elinkeinotoimistojen tukemisesta ja neuvonnasta sekä työ- ja elinkeinotoimistojen ohjauksesta kotoutumisen edistämisessä ja täysi-ikäisten maahanmuuttajien kotoutumista edistävän koulutuksen suunnittelusta ja hankinnasta. Keskeistä kotouttamisen tukemisessa olisi työ- ja elinkeinotoimistojen henkilöstön osaamisen kehittäminen. Lisäksi keskuksen vastuulla olisi pakolaisten ja kansainvälistä suojelua saaneiden henkilöiden kuntaan osoittaminen ja sopimuksen tekeminen kunnan kanssa. Keskuksen tulisi myös edistää hyviä etnisiä suhteita ja kulttuurien ja uskontojen välistä vuoropuhelua. Eri väestöryhmien välistä vuoropuhelua voitaisiin edistää esimerkiksi tukemalla maahanmuuttajien omaa aktiivista roolia ja osallistumista suomalaisen yhteiskunnan toimintaan sekä tukemalla maahanmuuttajien järjestötoimintaa tiedollisesti ja rahallisesti. Elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus ohjaisi myös toimialueensa kuntien kotouttamisohjelmien laadintaa ja seuraisi niiden toteuttamista sekä toimittaisi sisäasiainministeriölle vuosittain tiedot alueensa kotouttamisohjelmista ja niiden toimeenpanosta.

37 §. Aluehallintoviraston tehtävät. Pykälässä säädettäisiin aluehallintoviraston osallistumisesta maahanmuuttajien kotouttamiseen. Pykälä vastaisi aikaisempia lääninhallitusten tehtäviä maahanmuuttajien kotouttamisessa. Aluehallintovirasto vastaisi toimialaansa kuuluvissa asioissa maahanmuuttajien kotoutumista edistävien ja tukevien toimenpiteiden ja palveluiden suunnittelusta, ohjauksesta ja valvonnasta sekä huolehtisi, että maahanmuuttajien tarpeet otetaan huomioon muita aluehallintoviraston toimialaan kuuluvia palveluja ja toimenpiteitä suunniteltaessa ja järjestettäessä. 
Maahanmuuttajien erityistarpeet tulisivat lähinnä käsiteltäviksi sosiaali- ja terveydenhuollossa sekä opetus-, kirjasto-, nuoriso- ja liikuntatoimessa sekä arvioitaessa kuntien vastuulla olevien palvelujen saatavuutta ja laatua. Aluehallintoviraston seuranta ja arviointi kohdistuisi siihen, miten maahanmuuttajat on otettu huomioon palvelujen ja toimenpiteiden järjestämisessä ja miten he tosiasiallisesti ovat voineet käyttää niitä tai osallistua niihin. Palvelujen käytön ja osallistumisen esteet saattavat olla kielellisiä ja kulttuurisia, tiedon puuttumista ja jopa syrjiviä.
38 §. Alueellinen maahanmuuttoasiain toimikunta. Pykälässä säädettäisiin alueellisesta maahanmuuttoasiaintoimikunnasta, josta on jo nykyisin säädetty voimassaolevassa laissa. Ehdotetun säännöksen mukaan elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus voisi asettaa toimikunnan maahanmuuttajien kotouttamisen ja henkilöiden asemaan maahanmuuttajina liittyvien asioiden kehittämistä ja suunnittelua sekä yhdenvertaisuuden edistämistä varten. Toimikunta voisi käsitellä maahaanmuuttoon liittyviä kysymyksiä myös kokonaisvaltaisemmin. Toimikunta voisi olla myös usean elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksen yhteinen. Toimikunnassa voisi olla edustettuna ainakin aluehallintovirasto, alueen muita elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksia, maakunnan liitto, suurimmat alueen maahanmuuttajia vastaanottavat kunnat, kansalaisjärjestöjä sekä tarpeen ja mahdollisuuksien mukaan muita alueellisia tahoja. 
Etnisten suhteiden neuvottelukunnasta annetun valtioneuvoston asetuksen mukaisesti on perustettu valtakunnallisen neuvottelukunnan lisäksi neljä alueellista etnisten suhteiden neuvottelukuntaa. Neuvottelukunnat on perustettu Uudenmaan, Varsinais-Suomen, Pohjois-Karjalan ja Pohjois-Pohjanmaan elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksiin. Tarkoituksenmukaisinta olisi, että maahanmuuttoasiaintoimikunta ja etnisten suhteiden neuvottelukunta voisivat muodostaa yhteisen neuvotteluorganisaation ainakin mainitun neljän elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksen alueella.
39 §. Työ- ja elinkeinotoimistojen tehtävät. Työ- ja elinkeinotoimiston vastaisi maahanmuuttajien kotoutumista edistävistä ja tukevista työvoimapalveluista ja muista toimenpiteistä työnhakijaksi ilmoittautuneille maahanmuuttajille ja vastaisi myös muista sille tässä laissa osoitetuista tehtävistä. Lisäksi työ- ja elinkeinotoimiston olisi huolehdittava ylipäätänsä siitä, että sen kaikki palvelut soveltuvat myös maahanmuuttajille.

5 luku
Pakolaisten ja kansainvälistä suojelua saaneiden kuntaan osoittaminen

40 §. Sopimus kuntaan osoittamisesta ja kotoutumisen edistämisestä. Ehdotettu säännös vastaisi voimassaolevaa säännöstä pakolaisten osoittamisesta kuntaan. Pykälässä säädettäisiin elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskusten ja kuntien välisestä useampivuotisesta sopimuksesta, jossa määriteltäisiin edellytykset pakolaisten ja kansainvälistä suojelua saaneiden kuntiin osoittamisesta ja kotouttamisesta. Monivuotiset sopimukset vastaavat jo nykyistä käytäntöä. Sopimuksen monivuotisuus sitoo paikallistasoa järjestämään ja kehittämään vastaanottoa ja kotouttamispalveluita pitkäjänteisemmin. Sopimuksen toteutusta arvioitaisiin ja sitä voitaisiin tarvittaessa tarkistaa vuosittain. Kunnille pakolaisten vastaanotto ja näin ollen myös sopimuksen tekeminen elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskusten kanssa pakolaisten ja kansainvälistä suojelua saaneiden henkilöiden kuntaan osoittamisesta ja kotoutumisen edistämisestä säilyisi edelleen vapaaehtoisena.

41 §. Suunnitelma kuntaan osoittamisesta ja kotoutumisen edistämisestä. Ehdotettu säännös olisi uusi ja sen tarkoituksena olisi lisätä suunnitelmallisuutta pakolaisten ja kansainvälistä suojelua saaneiden henkilöiden kuntapaikka- ja kotoutumistarpeisiin varautumiseksi. Suunnitelma laadittaisiin sen jälkeen kun kunta ja elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus ovat tehneet 40 §:ssä mainitun sopimuksen.  Suunnitelma laadittaisiin kunnan kotouttamisohjelman osaksi ja se tulisi ottaa huomioon kunnan talousarviota laadittaessa. Sen tulee olla monivuotinen ja sen tulisi tunnistaa pakolaisten ja kansainvälistä suojelua saaneiden henkilöiden erityistarpeet terveyden, koulutuksen, työllistymisen ja muun kotoutumisen osalta.  Suunnitelma tukee kotouttamisohjelman ja 40 §:n mukaisen sopimuksen toteutusta. Suunnitelmassa tulisi arvioida, minkälaisia ryhmiä kunta aikoo suunnitelman eri vuosina vastaanottaa ja kotouttaa ja miten kunnan eri palveluissa vastaanotettaviin ryhmiin aiotaan varautua ja minkälaisia palveluita ja toimenpiteitä kotoutumisen tueksi kunta sitoutuu järjestämään. Siksi suunnitelma tulee laatia poikkihallinnollisena yhteistyönä. 

42 §. Kuntaan osoittaminen. Ehdotettu säännös vastaisi nykyistä lainsäädäntöä. Siinä määriteltäisiin elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksen tehtävä pakolaisten ja kansainvälistä suojelua saaneiden henkilöiden kuntaan osoittamisessa. Pykälän mukaan elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus osoittaisi em. henkilön sellaiseen kuntaan, jonka kanssa se on tehnyt sopimuksen pakolaisten ja kansainvälistä suojelua saaneiden henkilöiden sijoittamisesta ja kotouttamisesta. Kuntaan osoittamisessa tulisi ottaa huomioon myös 41 §:ssä määritelty monivuotinen suunnitelma sekä toteuttaa kuntaan osoittaminen tarvittaessa yhteistyössä kunnan, Maahanmuuttoviraston ja tarvittaessa vastaanottokeskusten kanssa. 

6 luku. Kustannusten korvaaminen

43 §. Valtion korvaus kunnille. Lain mukaisten toimenpiteiden järjestämisestä aiheutuvien kustannusten korvaamisesta ehdotetaan säädettäväksi lain 6 luvussa. Lain 43 § sisältäisi yleissäännöksen lain mukaisten toimenpiteiden järjestämisestä aiheutuvien kustannusten korvaamisesta valtion varoista. Elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus korvaisi kunnalle valtion talousarvion rajoissa toimenpiteiden järjestämisestä aiheutuvat kustannukset sen mukaan kuin jäljempänä luvussa säädettäisiin.

Voimassa olevassa lainsäädännössä kustannusten korvaamisen perusteista säädetään varsin niukasti. Kotouttamislain 4 §:ssä säädetään, että kotouttamislaissa tarkoitetusta toiminnasta aiheutuvia kustannuksia korvataan valtion talousarvion rajoissa. Lain 8 §:ssä puolestaan säädetään, että elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus korvaa pakolaisten vastaanotosta aiheutuneet kustannukset kunnalle valtion talousarvion rajoissa, jos kunta on laatinut tai sitoutuu laatimaan lain 7 a §:ssä tarkoitetun kotouttamisohjelman. Muilta osin kustannusten korvaamisesta säädetään pakolaisista ja eräistä muista maahanmuuttajista sekä turvapaikanhakijoiden vastaanoton järjestämisestä aiheutuvien kustannusten korvaamisesta annetussa valtioneuvoston päätöksessä.

Pykälän 2 momentissa säädettäisiin kustannusten pakolaisista ja kansainvälistä suojelua saaneista aiheutuneiden korvaamisen edellytykseksi, että kunta olisi laatinut lain 30 §:n mukaisen kotouttamisohjelman. Lisäksi korvauksen maksamisen edellytyksenä olisi, että kunta olisi tehnyt elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksen kanssa sopimuksen pakolaisten ja kansainvälistä suojelua saaneiden kuntiin osoittamisesta ja kotoutumisen edistämisestä. Momentin säännös vastaisi nykyistä sääntelyä kotouttamisohjelman laatimisen osalta. Vaatimus pakolaisten ja kansainvälistä suojelua saaneiden kuntiin osoittamista koskevasta sopimuksesta olisi sen sijaan uusi. Uudella edellytyksellä pyrittäisiin sitouttamaan kuntia nykyistä paremmin pakolaisten ja muiden maahanmuuttajien vastaanottoon. 

44 §. Korvattavat kustannukset. Pykälässä säädettäisiin tyhjentävästi, mitkä kustannukset kunnalle korvataan valtion varoista. Kunnalle korvattaisiin valtion varoista kustannukset, jotka ovat aiheutuneet maahanmuuttajalle lain 9 §:n mukaan tehdystä alkukartoituksesta, pakolaisten ja kansainvälistä suojelua saaneiden kuntaan sijoittumisesta, ohjauksesta, neuvonnasta ja muista kotoutumista tukevien toimenpiteiden järjestämisestä, vailla huoltajaa alaikäisenä turvapaikanhakijoina maahan saapuneiden oleskeluluvan kansainvälisen suojelun perusteella saaneiden lasten ja nuorten hoivan, kasvatuksen ja kotoutumisen tukemisesta, tulkin käyttämisestä, pakolaisille ja kansainvälistä suojelua saaneille maksetusta kotoutumistuesta tai toimeentulotuesta, paluumuuttoavustuksen antamisesta, entisen Neuvostoliiton alueelta paluumuuttajina tulleiden henkilöiden toimeentulotuen sekä heille annetun sosiaali- ja terveydenhuollon erityiskustannusten maksamisesta, heimoveteraanien hoidosta ja huollosta sekä kunnassa asuvien ihmiskaupan uhrien sosiaali- ja terveys- ja muiden palveluiden järjestämisestä.

Korvaus maksetaan joko laskennallisen perusteen mukaan tai erillisenä korvauksena.

45 §. Laskennallinen korvaus. Pykälässä säädettäisiin, mitkä kustannukset korvataan kunnalle laskennallisen perusteen mukaan. Asiasta säädetään nykyisin pakolaisista ja eräistä muista maahanmuuttajista sekä turvapaikanhakijoiden vastaanoton järjestämisestä aiheutuvien kustannusten korvaamisesta annetussa valtioneuvoston päätöksessä. Ehdotetun säännöksen mukaan kunnalle maksettaisiin laskennallista korvausta pakolaisten kuntiin sijoittumisesta, ohjauksesta, neuvonnasta ja muista kotoutumista tukevan toiminnan järjestämisestä aiheutuviin kustannuksiin. 

Kunnalle on maksettu valtion varoista vuoden 2010 alusta laskennallista korvausta pakolaisten kotoutumista tukevan toiminnan järjestämisestä aiheutuviin kustannuksiin siten, että yli 7-vuotiaan henkilön osalta maksetaan 2 091 euroa vuodessa ja enintään 7-vuotiaan henkilön osalta maksetaan 6 845 euroa vuodessa. Enintään 7-vuotiaan korvausta maksetaan sen vuorokauden loppuun, jona henkilö täyttää 7 vuotta ja yli 7-vuotiaan korvausta maksetaan 7 -vuotissyntymäpäivää seuraavasta päivästä alkaen.  

Laskennallisia korvauksia tulisi käyttää lähtökohtaisesti kunnan kotouttamisohjelmassa mainittuihin kotoutumista edistäviin ja tukeviin toimenpiteisiin. Laskennallinen korvaus kattaa pakolaisten kotoutumista tukevana toimintana muun muassa sosiaali- ja terveydenhuollon palveluja sekä kulttuuri- ja vapaa-ajan toimintaa ja osallisuutta edistäviä palveluja.

Laskennallista korvausta maksetaan nykyisin kolmelta vuodelta henkilön ensimmäisen kotikunnan väestötietojärjestelmään merkitsemisestä. Korvausta ei voida maksaa pidemmältä ajalta, vaikka viranomaiset jatkaisivat pakolaisen kotoutumisaikaa yli kolmen vuoden.

Laskennallisen korvauksen suuruudesta säädettäisiin pykälän 3 momentin mukaan valtioneuvoston asetuksella. Kuten edellä on mainittu, kustannusten korvaamisesta on säädetty valtioneuvoston päätöksellä, jota on muutettu uuden perustuslain voimaantulon jälkeen valtioneuvoston asetuksilla.

46 §. Korvaus kunnan maksamasta kotoutumistuesta ja toimeentulotuesta. Pykälässä säädettäisiin valtion varoista maksettavasta korvauksesta niistä kustannuksista, jotka kunnalla on aiheutunut sen maksamasta kotoutumistuesta ja toimeentulotuesta. Korvaus kotoutumistuesta ja toimeentulotuesta maksettaisiin kunnalle aiheutuneiden todellisten kustannusten perusteella. 

Kuntakorvauksia käsittelevällä ja myöntävällä elinkeino-, liikenne- ja keskuksella tulee olla korvausten maksamista varten saatavilla tieto siitä, ketkä pakolaisina tai niihin rinnastettavana henkilönä maahan saapuneet ovat saaneet toimeentulotukea tai paluumuuttoavustusta kunnalta. Kunnan tulisi toimittaa, kuten nykyisinkin, elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskukselle pyydettäessä henkilöluettelo pakolaisista ja kansainvälistä suojelua saaneista, joiden toimeentulotuki- tai kotoutumistuki kustannukset korvataan kunnalle.

47 §. Erillisten kustannusten korvaaminen. Pykälässä säädettäisiin, mitkä kustannukset korvattaisiin kunnille valtion varoista erillisenä kustannuksen eli todellisten kustannusten mukaan. Erillisenä kustannuksena korvattaisiin 1 momentin mukaan lain 9 §:n mukaisesta alkukartoituksesta kunnalle aiheutuneet kustannukset. Lisäksi erillisenä kustannuksena korvattaisiin lain 9 luvussa tarkoitetusta kokeilusta aiheutuneet kustannukset. Alkukartoituksen ja kokeilun kustannukset korvattaisiin kunnalle kaikkien maahanmuuttajien osalta. 

Pykälän 2 momentissa säädettäisiin niistä kustannuksista, jotka voitaisiin korvata kunnalla pakolaisten ja kansainvälistä suojelua saaneiden osalta. Näiden kustannusten korvaamisen osalta ei olisi tarkoitus muuttaa nykytilaa. Nykyisin valtioneuvoston päätöksessä säädetty nostettaisiin kuitenkin lain tasolle. Tämä selkiyttäisi kustannusten korvaamista. Säännöksen mukaan kunnalle korvattaisiin sen elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskukselle toimittamasta hakemuksesta korvata erillisinä kustannuksina kunnan järjestämän tulkkipalvelun kustannukset, alaikäisen ilman huoltajaa Suomeen saapuneen henkilön sijoittamisesta perheryhmäkotiin sekä perhehoidosta, asumisen tukipalveluista ja muista lastensuojelun palveluihin rinnastettavista toimenpiteistä kunnalle aiheutuvat kustannukset enintään siihen saakka kunnes alaikäinen täyttää 18 vuotta, vamman tai sairauden edellyttämän pitkäaikaisen sosiaali- ja terveydenhuollon järjestämisestä kunnalle aiheutuvat huomattavat kustannukset, jos henkilö on ollut huollon tai hoidon tarpeessa Suomeen saapuessaan sekä muita erityisistä syistä kunnalle aiheutuneita kustannuksia. 

Kunnan järjestämän tulkkipalvelun kustannukset korvataan nykyisin kunnalle, kun käytettävät tulkkipalvelut liittyvät esimerkiksi pakolaiselle järjestetyn sosiaali- ja terveydenhuollon palveluihin, pakolaisen kotoutumissuunnitelman laatimiseen, pakolaisen maahantulon alkuvaiheeseen liittyvään kotoutumista edistävien palvelujen käyttöön, perehdyttämiseen kunnassa sekä koulun tai päiväkodin ja kodin väliseen yhteistyöhön. 

Tulkkipalvelun kustannukset korvataan kunnalle täysimääräisinä palvelun tuottajan kunnalle esittämän laskutuksen perusteella. Elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskukset seuraavat säännöllisesti alueen tulkkipalveluiden käyttöä ja kustannuksia ottamalla huomioon muun muassa alueen pakolaisten määrissä ja kansalaisuusryhmissä tapahtuneet muutokset. 

Kunnalle voidaan korvata nykyisin ilman huoltajaa olevan alaikäisen perheryhmäkotiin sijoittamisesta aiheutuvat kustannukset. Valtioneuvoston päätöksessä mainitaan pakolaislapsia varten perustettujen perheryhmäkotien lisäksi muina lastensuojelun palveluihin rinnastettavina palveluina perhehoito ja asumisen tukipalvelut. Niiden perustehtävänä on turvata pakolaislasten asuminen, päivittäinen kasvatus, hoito ja huolenpito. Lisäksi voidaan korvata muina lastensuojelun palveluihin rinnastettavien toimenpiteiden kustannuksina esimerkiksi terveydenhuollossa, päivähoidossa, opetuksessa ja nuorisotyössä annettava erityinen tuki silloin, kun lapsi ei ole lastensuojelun asiakkaana, mutta olisi pakolaisuudesta johtuvien olosuhteidensa vuoksi ilmeisesti ko. palvelujen tai toimenpiteiden tarpeessa. Korvauksia voidaan maksaa vain siihen asti kun lapsi täyttää 18 vuotta. 

Erityisistä syistä muut kunnalle aiheutuneet kustannukset ovat yleensä ennalta arvaamattomia ja aiheutuvat pakolaisen sosiaali- tai terveydenhuollon tarpeesta. Erityisinä syinä voidaan ottaa huomioon myös kustannusten huomattavuus. Kunnan tulee toimittaa korvaushakemuksen tueksi lääkärin tai sosiaalihuollon asiantuntijan antama todistus tai lausunto. Erityisistä syistä korvattavina kustannuksina on pidetty esimerkiksi lastensuojelun kustannuksia, yksin alaikäisenä tulleen 18 vuotta täyttäneen nuoren asumisen tai muita jälkihuollon kustannuksia sekä pakolaiselle Suomessa syntyneen vammaisen tai sairaan lapsen huomattavia hoitokustannuksia

48 §. Korvausaika. Pykälässä säädettäisiin ajasta, jolta kustannukset korvattaisiin kunnalle valtion varoista. Kustannukset korvattaisiin siitä alkaen, kun henkilölle, jonka kunnassa asumisen perusteella korvaus maksetaan, on rekisteröity ensimmäinen kotikunta väestötietojärjestelmään. 

Laskennallista korvausta maksetaan kolmen vuoden ajalta. Suomeen pakolaiskiintiössä otetuista henkilöistä laskennallista korvausta maksetaan kuitenkin neljän vuoden ajalta.
  
Erilliset kustannukset korvataan enintään kymmeneltä vuodelta. Tulkkauskustannukset korvataan kuitenkin ilman määräaikaa. 

49 §. Päätös korvauksen maksamisesta.  Elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus maksaisi ehdotetun pykälän mukaan korvauksen kunnalle hakemuksen perusteella. Elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus maksaisi oleskeluluvan saaneelle alaikäiselle määrätyn edustajan palkkion ja edustamisesta aiheutuvat kulut hakemuksesta. Alaikäisen edustajan määräämisestä, edustajan kelpoisuudesta ja edustajan tehtävän päättymisestä säädettäisiin erikseen.

50 §. Maksetun korvauksen palautusvelvollisuus. Pykälässä säädettäisiin kunnalle maksetun korvauksen palautusvelvollisuudesta. Säännös vastaisi valtioneuvoston päätöksen 21 §:n säännöstä. Elinkeino-, liikenne ja ympäristökeskus voisi säännöksen mukaan määrätä kunnan palauttamaan valtion maksaman korvauksen tai osan siitä, jos korvauksen suorittamista varten on annettu virheellisiä tai erehdyttäviä tietoja tai muutoin käy selville, että korvaus on suoritettu perusteettomasti. Palautettavalle määrälle olisi suoritettava korkolain (633/1982) 4 §:n 1 momentin mukaan määräytyvän korkokannan suuruinen viivästyskorko.

Elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksen päätös kunnalle perusteettomasti maksetun korvauksen palauttamisesta on tehtävä viimeistään viidentenä kalenterivuonna sen toimintavuoden päättymisestä, jolta korvaus on maksettu. 

51 §. Paluumuuttoavustus. Pykälässä säädettäisiin paluumuuttoavustuksesta. Säännöksen mukaan paluumuuttoavustusta voitaisiin myöntää valtion talousarviossa tarkoitusta varten osoitetun määrärahan puitteissa pakolaiselle tai kansainvälistä suojelua saaneelle, joka palaisi vapaaehtoisesti kotimaahansa tai lähtömaahansa. 

Paluumuuttoavustuksen määrästä säädetään nykyisin kotouttamisasetuksen (511/1999) 6 a §:ssä. Ehdotetun 2 momentin mukaan tarkoitus ei olisi muuttaa nykyistä käytäntöä. Kunta voisi myöntää paluumuuttoavustuksena kohtuulliset matkakustannukset ja muuttokustannukset sekä avustusta paluumaahan asettumista varten. Avustus asettumista varten olisi yksin muuttavalle henkilölle enintään toimeentulotuen perusosan määrä kahdelta kuukaudelta ja perheelle enintään edellä tarkoitettu määrä kaksinkertaisena. Kunnalle korvattaisiin pakolaiselle annetusta paluumuuttoavustuksesta aiheutuvat kustannukset ilman määräaikaa. 

Paluumuuttoavustusta koskevien kustannusten korvaukseen, avustukseen ja muutoksenhakuun sovellettaisiin pykälän 3 momentin mukaan muutoin, mitä valtionavustuslaissa (688/2001) säädetään.

7 luku Henkilörekisterit ja tietosuoja

52 §. Kuntaanosoitusrekisteri. Pykälässä ehdotetaan säädettäväksi kuntaanosoitusrekisteristä. Nykyisin kuntaanosoitusrekisteristä säädetään kotouttamislain 34 ja 39 §:ssä. Kuntaanosoitusrekisteri olisi jatkossa ainoa rekisteri, josta säädettäisiin kotoutumislaissa. Voimassa olevan kotouttamislain mukaisesta asukasrekisteristä säädettäisiin turvapaikanhakijoiden vastaanotosta annetussa laissa. 

Erillistä pakolaisrekisteriä ei enää tarvittaisi. Nykyisin käytössä oleva pakolaisrekisteri muodostuu Yhdistyneiden kansakuntien pakolaisasiain päävaltuutetun (UNHCR) Suomelle lähettämistä pakolaisten ja heidän perheenjäsentensä asiakirjoista. Suomen viranomaiset eivät voi juurikaan vaikuttaa asiakirjoihin talletettuihin tietoihin. Tietoja tarvitaan sekä kiintiöpakolaisia valittaessa että pakolaisia kuntaan osoitettaessa. Rekisteriä käytetään myös tilastollisiin tarkoituksiin. UNHCR:n lähettämistä henkilötiedoista ja muista pakolaisuutta koskevista tiedoista ei ole muodostettu automaattisen tietojenkäsittelyn avulla ylläpidettävää rekisteriä, vaan asiakirjat säilytetään sellaisenaan. Maahanmuuttovirasto on vastannut turvapaikanhakijoiden vastaanoton käytännön ohjauksesta vuoden 2010 alusta. Maahanmuuttovirasto on ulkomaalaisrekisterin päävastuullinen rekisterinpitäjä. Ulkomaalaisrekisteriin talletetaan kiintiöpakolaisista siitä annetun lain (1270/1997) mukaan samat tiedot kuin pakolaisrekisteriin on talletettu. Tämän vuoksi erillisestä pakolaisrekistä esitetään luovuttavaksi.

Ehdotettu kuntaanosoitusrekisteriä koskeva sääntely vastaisi pääosin nykyistä sääntelyä. Kuntaanosoitusrekisteriä pidettäisiin pakolaisten ja kansainvälistä suojelua saaneen kuntaan osoittamista varten. Rekisteri muodostuisi, kuten nykyisinkin, niiden pakolaisten ja oleskeluluvan saaneiden turvapaikanhakijoiden tiedoista, joille elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus osoittaisi kunnan 42 §:n mukaisesti. 

Rekisteriin saisi pykälän 2 momentin mukaan kerätä ja tallettaa kuntaan osoitettavien pakolaisten, kansainvälistä suojelua saaneiden ja heidän Suomessa olevien perheenjäsentensä tietoja. Rekisteriin saisi tallettaa kuntaan sijoitettavan henkilön tai hänen Suomessa olevan perheenjäsenensä tunnistetiedot sekä syntymäpaikkaa koskevat tiedot. Lisäksi rekisteriin saisi tallettaa hakijan kielitaitoa, koulutusta, ammattitaitoa ja työkokemusta koskevia tietoja. Rekisteröidyn suostumuksella saisi tallettaa myös hänen etnistä alkuperäänsä ja uskonnollista vakaumustaan koskevia tietoja.

Koska rekisteriä pidettäisiin kuntaanosoittamista varten, rekisteriin saisi tallettaa pykälän 3 momentin mukaan myös tiedon siitä, mihin kuntaan henkilö on osoitettu. 

Kuntaanosoitusrekisteri on käytännössä ollut elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskusten ylläpitämä rekisteri, joka on koostunut manuaalisista asiakirjoista. Elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskukset saavat näitä asiakirjoja turvapaikanhakijoiden vastaanottokeskuksilta kuntaan osoittamista varten. Vastaanottokeskukset tekevät käytännössä hakemuksen kuntaan osoittamiseksi ja liittävät usein mukaan vastaanottokeskuksen sosiaalityöntekijän haastattelulomakkeen, jossa arvioideaan asiakkaan tilannetta. Kun kuntaan osoitus toteutuu, elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus lähettää asiakirjat asianomaiseen kuntaan. Asiakirjat säilytetään elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksessa salaisten asiakirjojen diaarissa. 

Kuntaanosoitusrekisterin rekisterinpitäjä olisi edelleen elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus. Tästä säädettäisiin pykälän 4 momentissa.

53 §. Tietojen luovuttaminen kuntaanosoitusrekisteristä. Pykälässä säädettäisiin kuntaanosoitusrekisteriin talletettujen luovuttamisesta. Maahanmuuttovirasto sekä työ- ja elinkeinotoimisto saattavat tarvita kuntaanosoitusrekisteriin talletettuja tietoja omassa toiminnassaan. Elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus saisi luovuttaa rekisteristä tietoja niille tietoja, jotka olisivat tarpeen mainittujen viranomaisten ulkomaalaislaissa tai muussa laissa säädettyjen tehtävien hoitamista varten.

Pykälän 2 momentissa säädettäisiin, että 1 momentin mukaiset tiedot voitaisiin luovuttaa myös teknisen käyttöyhteyden avulla. Tämä ei olisi kuitenkaan mahdollista heti lain voimaan tullessa, sillä kuntaanosoitusrekisterin kehittämistyö on vasta alkuvaiheessa. Ennen tietojen luovuttamista olisi selvitettävä tietojen suojaus henkilötietolain 32 §:n 1 momentissa tarkoitetulla tavalla. Perustuslakivaliokunta on lausunnossaan (PeVL 51/2002 vp) käsitellyt tietojen luovuttamista, teknisen käyttöyhteyden avulla. Valiokunnan kannan mukaan ennen teknisen käyttöyhteyden avaamista tietoja pyytävän on esitettävä selvitys siitä, että tietojen suojauksesta huolehditaan asianmukaisesti. Tämän vaatimuksen on ilmettävä laista.  

54 §. Tietojen poistaminen kuntaanosoitusrekisteristä. Kuntaanosoitusrekisteriin talletetut tiedot poistettaisiin viiden vuoden kuluttua rekisteröityä koskevan viimeisen tiedon merkitsemisestä. Tietojen säilyttämisaika vastaisi voimassa olevan kotouttamislain 40 §:n mukaista sääntelyä.

55 §. Tiedonsaantioikeus. Pykälässä säädettäisiin viranomaisten tiedonsaantioikeudesta. Valtion ja kunnan viranomaisella olisi salassapitosäännösten estämättä oikeus saada muilta viranomaisilta tietoja laissa tarkoitettujen tehtävien hoitamista varten. Tiedot olisi oikeus saada maksutta. Valtion viranomaisia, joilla olisi oikeus saada pykälässä tarkoitetut tiedot, olisivat sisäasiainministeriö ja elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus.
 
56 §. Salassapitovelvollisuus. Maahanmuuttajien yksityisyyden suojan turvaaminen edellyttää erillistä säännöstä salassapitovelvollisuudesta. Salassapitovelvollisia olisivat kaikki tässä esityksessä tarkoitettuja tehtäviä suorittavat henkilöt, kuten kotoutumissuunnitelman laatimiseen osallistuvat, alaikäisen edustaja, kotouttamisessa asiantuntijana käytetty henkilö sekä kuntien luottamushenkilöt. Säännös vastaisi pääosin voimassa olevan kotouttamislain 43 §:n säännöstä. Se poikkeisi voimassa olevasta säännöksestä kuitenkin siltä osin, että kotouttamislaissa ei säädettäisi turvapaikanhakijoiden vastaanottoon liittyvästä salassapitovelvollisuudesta.
Salassa pidettäviä tietoja olisivat yksityiset tai perheen salaisuudet. Yksityiset ja perheen salaisuudet voivat olla esimerkiksi uskontoa tai vakaumusta koskevat tiedot ja perheen taloudellista tilannetta koskevat tiedot. Samoin salassa pidettäviä olisivat henkilön pakolaisuutta tai turvapaikanhakemista koskevat asiakirjat ja henkilön kertomat tiedot. Niiden luovuttaminen saattaisi aiheuttaa henkilölle turvallisuusriskin. Salassapitosäännöksellä suojataan myös pakolaisten ja turvapaikanhakijoiden läheisiä ja kotimaahan jääneitä omaisia.
Pykälän 2 momentti sisältäisi säännöksen salassapitovelvollisuuden väistymisestä silloin, kun asianomaisella on lain nojalla oikeus saada tieto asiasta. Ehdotetun lain nojalla kunnan tulisi ilmoittaa työvoimatoimistolle maahanmuuttajista, joiden kanssa se laatii kotoutumissuunnitelman. Kunta ja kansaneläkelaitos voisivat antaa toisilleen kotoutumistuen myöntämiseen ja maksamiseen tarvittavat tiedot myös teknisen käyttöyhteyden avulla edellyttäen, että tietojen säädetystä salassapidon suojauksesta huolehdittaisiin. Ennen tietojen luovuttamista olisi selvitettävä tietojen suojaus henkilötietolain 32 §:n 1 momentissa tarkoitetulla tavalla. 

8 luku Osallisena Suomessa kokeilu

57 §. Kokeilun sisältö. Pykälässä säädettäisiin Osallisena Suomessa -kokeilun sisällöstä.  Määräaikaisen kokeilun ajan kokeiltaisiin vaihtoehtoisia, joustavia ja johdonmukaisia tapoja kotoutumiskoulutuksen järjestämiseksi kunnan, useamman kunnan yhdessä tai kunnan ja työ- ja elinkeinotoimisto yhdessä toteuttamana hankkeena. Lisäksi kokeiltaisiin uusia asiakaslähtöisiä koulutuskokonaisuuksia ja niille erikseen suunniteltuja koulutussisältöjä. Koulutussisältöjen pääpaino olisi maahanmuuttajien työllistymisessä ja yhteiskunnallisten valmiuksien lisäämisessä etenkin suomen tai ruotsin kielen opetuksen ja yhteiskuntaan perehdyttävän koulutuksen kehittämisen kautta. Kokeilu toteutettaisiin poikkihallinnollisesti ja moniammatillisesti yhteistyössä Suomen kulttuurirahaston sekä Svenska Kulturfondenin kanssa, jotka myös osin rahoittavat kokeilua. 

Pykälän 2 momentin mukaan Osallisena Suomessa -kokeilun toimenpiteet suunniteltaisiin ja järjestettäisiin asiakaslähtöisin koulutuskokonaisuuksin. Koulutuskokonaisuudet muodostaisivat kolme kotoutumisen polkua, joiden tavoitteet ja toimenpiteet määräytyisivät kunkin polun maahanmuuttajaryhmän tarpeiden mukaan. Aikuisille kotoutumispolkuja olisi kaksi: työelämään suuntautuvien ja työelämässä jo mukana olevien maahanmuuttajien polku 1 sekä erityistukea tarvitsevien maahanmuuttajien polku 2. Polku 3 olisi suunnattu lasten ja nuorten kotouttamisen edistämiseen. Ohjautuminen maahanmuuttajalle tarkoituksenmukaisimmalle polulle tapahtuisi lain 9 §:ssä tarkoitetun alkukartoituksen perusteella.

Polun 2 tarkoittama erityistä tukea tarvitseva maahanmuuttaja voisi olla lapsia kotona hoitava vanhempi, usein äiti, vähäisen koulutustaustan omaava, oppimisvaikeuksista kärsivä tai luku- ja kirjoitustaidoton maahanmuuttaja taikka iäkäs, vammainen tai muutoin erityistä tukea tarvitseva henkilö. Polussa 2 korostuisi maahanmuuttajan perheen kokonaistilanne perheenjäsenten yksilöllisen tilanteen arvioimisen ohella. Kokeilun yhtenä tavoitteena olisi saattaa kaikki perheenjäsenet, myös esimerkiksi suurilapsisten perheiden äidit, alkukartoituksen ja kotoutumiskoulutuksen pariin. Polun 2 yhteydessä voitaisiin kokeilla perheiden arkeen nivoutuvaa koulutusta, jossa perheenjäsenet voisivat yhdessä oppia suomen tai ruotsin kieltä sekä suomalaisen yhteiskunnan arvoja ja toimintatapoja. 

Aikuisille maahanmuuttajille suunnatun kotoutumiskoulutuksen ohella oleellinen osa kokeilua olisi maahanmuuttajalasten ja -nuorten kotoutumista edistäviä toimenpiteiden tehostaminen. Kokeilukunnissa kokeiltaisiin normaalien koulujärjestelmän puitteissa uusia toimintamalleja erityisesti perusopetukseen valmistavan opetuksen, suomi/ruotsi toisena kielenä -opetuksen ja oman äidinkielen opetuksen hyödyntämiseksi. Myös ammattiin valmistavan koulutuksen ja lukion opetuksen toimenpiteitä voitaisiin kehittää ja kokeilla. 

Kokeilun täytäntöönpanon tueksi sisäasiainministeriö on 22.3.2010 asettanut Osallisena Suomessa -hankkeen. Hankkeen asettamispäätöksen mukaan kokeilua täytäntöön panemaan valitaan noin kymmenen kokeilukuntaa. Kunnan ja työhallinnon yhteishankkeissa myös kunnassa toimiva työ- ja elinkeinotoimisto osallistuisi hankkeen suunnitteluun ja täytäntöönpanoon. Kokeiluhankkeissa otettaisiin huomioon hankkeen asettamispäätöksen mukaisesti asetetun koulutuksen kehittämisryhmän suositukset toimenpiteiksi. Kotoutumiskoulutuksen kehittämisryhmä vastaa uudistettavan kotoutumiskoulutuksen sisällön ja vaihtoehtoisten toteuttamistapojen kehittämisestä vuoden 2010 lokakuun loppuun mennessä.
 
58 §. Suhde muuhun lainsäädäntöön. Pykälässä selvennettäisiin kokeilua koskevan luvun säännösten suhdetta muuhun lainsäädäntöön. Kokeilussa sovellettaisiin kotouttamislain, julkisesta työvoimapalvelusta annetun lain, lasten päivähoidosta annetun lain (36/1973) ja lasten kotihoidon ja yksityisen hoidon tuesta annetun lain (1128/1996) säännöksiä, jollei kokeilua koskevassa luvussa toisin säädettäisi.
 
59 §. Kokeilun tarkoitus. Kokeilun yleisenä tavoitteena olisi tukea maahanmuuttajien osallisuutta suomalaisessa yhteiskunnassa lisäämällä heidän kielellisiä ja yhteiskunnallisia valmiuksiaan, jolloin myös työllistymisen edellytykset paranisivat. Tavoitteen saavuttamiseksi kokeiltaisiin kotoutumiskoulutuksen uusia järjestämistapoja koulutuksen joustavuuden, jatkuvuuden ja selkeyden lisäämiseksi. Niin ikään kokeiltaisiin uusia asiakaslähtöisiä koulutuskokonaisuuksia ja -sisältöjä. Etenkin suomen tai ruotsin kielen opetusta, yhteiskuntaan perehdyttävää opetusta sekä työllistymistä ja työelämään osallistumista tukevaa opetusta vahvistettaisiin maahanmuuttajien kotoutumiskoulutuksen tehostamiseksi. 

Tavoitteena olisi myös parantaa kotoutumiskoulutuksen saatavuutta eri maahanmuuttajaryhmille. Kotoutumiskoulutukseen osallistuvien maahanmuuttajien kohderyhmää laajennettaisiin voimassa olevaan kotouttamislakiin verrattuna, sillä nykyisin yksilöllisten kotouttamistoimenpiteiden piiriin voivat päästä lähinnä työttömät maahanmuuttajat. Kohderyhmän laajennus vastaisi myös valtioneuvoston kotouttamislain toimeenpanosta eduskunnalle 2008 antaman selonteon linjausta, jonka mukaan kotouttamislain soveltamisala tulee laajentaa koskemaan kaikkia henkilöitä, joiden oleskelun Suomessa arvioidaan kestävän vähintään vuoden. 

Kotoutumiskoulutuksen laajennus koskisi etenkin erityistä tukea tarvitsevien koulutuspolkua 2. Polussa kiinnitettäisiin huomiota mm. syrjäytymisvaarassa olevien, luku- ja kirjoitustaidottomien tai muutoin oppimisvaikeuksista kärsivien maahanmuuttajien sekä maahanmuuttajanaisten koulutukseen ja muihin kotoutumista tukeviin toimenpiteisiin. Naisten osalta kotoutumisen haasteen muodostavat usein miehiä vähäisempi osallistuminen kotouttamistoimenpiteisiin sekä alhainen kielitaito ja vuorovaikutuksen puute suomalaisen yhteiskunnan kanssa. Lisäksi maahanmuuttajanaisten työttömyysaste on selvästi korkeampi kuin maahanmuuttajamiesten. 

Kokeilun tavoitteena on etsiä ja kokeilla parhaita käytäntöjä ja ohjausmalleja myös lasten ja nuorten polulle. Etenkin oppivelvollisuusiän ylittäneiden ilman peruskoulun päättötodistusta olevien nuorten pääsy kotoutumiskoulutukseen parantaisi mahdollisuuksia jatkokoulutukseen ja vähentäisi syrjäytymisriskiä. Myös perusopetukseen valmistavan opetuksen sekä suomi/ruotsi toisena kielenä ja oman äidinkielen opetuksen osalta tavoitteena on kehittää uusia toimintamalleja toimenpiteiden tehokkaaksi hyödyntämiseksi. Kokeilun tarkoituksena olisi lisätä maahanmuuttajanuorten valmiuksia hakeutua jatkokoulutukseen tai työelämään ja vähentää jo aloitetun koulutuksen keskeyttämistä. 

60 §. Kokeilun soveltamisala. Kokeilua koskevaa lukua sovellettaisiin kokeiluun osallistuvissa kunnissa ja elinkeinotoimistoissa lain 2 §:n 3 momentissa tarkoitettuun henkilöön kuitenkin siten, että kokeiluun osallistuva kunta ja työ- ja elinkeinotoimisto voisi päättää keille maahanmuuttajille kokeilun mukaista koulutusta annettaisiin.  Aikuisten maahanmuuttajien kotoutumiskoulutuksen osalta jäljempänä 67 § pykälässä esitetään, että edellytyksenä koulutukseen valinnalle olisi, että maahanmuuttajan arvioidaan soveltuvan kokeilun mukaisen koulutukseen ja muihin toimenpiteisiin. Edellytys vastaisi pitkälti julkisesta työvoimapalvelusta annetun lain mukaista edellytystä maahanmuuttajan valinnasta työvoimapoliittisena koulutuksena annettavaan kotoutumiskoulutukseen. 

61 §. Kokeilukunta. Pykälässä määriteltäisiin kokeilukunta. Kokeilukunta olisi kokeiluun hakemuksen perusteella hyväksytty kunta. Lisäksi pykälässä selvennettäisiin, että kokeiluun voisi osallistua myös kokeilukunnassa sijaitseva työ- ja elinkeinotoimisto. 

Osallisena Suomessa -hankkeen asettamispäätöksessä 22.3.2010 on esitetty menettelyt ja edellytykset kokeiluun osallistuvien kuntien - ja työ- ja elinkeinotoimistojen valinnalle. Elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskusten välityksellä toteutettavassa haussa kuntia pyydetään esittämään suunnitelmansa uusia toimintamalleja ja työmuotoja koskevista hankkeista maahanmuuttajien kotoutumiskoulutuksen hankkimiseksi ja järjestämiseksi maahanmuuttajatiheillä asuinalueilla. Lisäksi kunnat voivat esittää suunnitelmansa lasten ja nuorten polun toimenpiteiksi. Hankkeen asettamispäätöksessä selvennetään, että kunnassa voidaan kokeilla myös vain yhdelle polulle kohdistuva hanketta. Hanke voidaan toteuttaa joko yhden kunnan tai useamman kunnan hankkeena tai kunnan ja työ- ja elinkeinotoimiston yhteishankkeena, tarvittaessa yhteistyössä kolmannen sektorin kanssa. Hankehakemukset käsitellään ja kokeiluun osallistuvat kunnat ja työ- ja elinkeinotoimistot valitaan hankkeelle erikseen asetetussa johtoryhmässä vuoden 2010 loppupuolella.

62 §. Kokeiluun osallistuvan kunnan velvollisuudet. Kokeiluun osallistuva kunta vastaisi kokeilun mukaisten toimenpiteiden suunnittelusta, yhteensovittamisesta ja toteuttamisesta. Toimenpiteiden suunnittelu sisältyisi jo hankehakemukseen, jonka perusteella kunta ja mahdollinen työ - ja elinkeinotoimisto hankkeeseen hakeutuisi. Hankehakemuksen tultua hyväksytyksi tulisi kunnalla tai useammalla hankkeeseen osallistuvalla kunnalla olla yhteensovittamisvastuu kokeilun täytäntöönpanosta. Lisäksi pykälän 1 momentissa selvennettäisiin, että kunta voisi kokeilla kotoutumiskoulutusta tai lasten ja nuorten opetusta vahvistavia toimenpiteitä vain yhdellä kotoutumispolulla.

Pykälän 2 momentissa asetettaisiin kunnille velvollisuus osoittaa vastuutaho kokeilun mukaisten tehtävien hoitamiseen. 

63 §. Kokeiluun osallistuvaa työ- ja elinkeinotoimistoa koskevat säännökset. Kokeiluun osallistuva työ- ja elinkeinotoimisto hankkisi kokeilun mukaista kotoutumiskoulutusta kokeiluun osallistuvalle maahanmuuttajalle. Pääasiallisesti työ- ja elinkeinotoimisto hankkisi kotoutumiskoulutuksen työvoimapoliittisena koulutuksena siten kuin julkisesta työvoimapalvelusta annetussa laissa säädetään. Työ- ja elinkeinotoimiston kokeilun aikana järjestämään kotoutumiskoulutukseen voitaisiin kuitenkin soveltaa myös kotouttamislakia siten kuin kokeilua koskevassa luvussa tarkemmin säädettäisiin. 

Pykälän 2 momentissa selvennettäisiin, että kokeilun mukaiseen koulutukseen osallistuvalla maahanmuuttajalla olisi aina oikeus hakeutua työ- ja elinkeinotoimiston asiakkaaksi riippumatta siitä, järjestetäänkö hänen koulutuksensa kunnan hankkimana kotoutumiskoulutuksena.  Mahdollisuus hakeutua työ- ja elinkeinotoimiston asiakkaaksi olisi oleellinen osa kokeilua, sillä myös polun 2 asiakkaiden osalta on tarkoitus tukea työelämävalmiuksien lisäämistä. Vaikka osa polun 2 asiakkaista ei työelämään hakeutuisikaan, ainakaan välittömästi Suomeen tulon jälkeen, olisi kokeilun tavoitteena saattaa entistä useammat maahanmuuttajat työelämään.  Polun 2 koulutuksella ja toimenpiteillä tuettaisiinkin yhteiskunnallisten ja kielellisten valmiuksien kasvattamisen ohella myös työelämävalmiuksia. 

Pykälän 3 momentissa selvennettäisiin, että työ- ja elinkeinotoimiston kokeilun aikana järjestämään kotoutumiskoulutukseen sovellettaisiin kotoutumislakia, jollei julkisesta työvoimapalvelusta annetusta laista muuta johdu. 

64 §. Kokeilun aikaisten toimenpiteiden yhteensovittaminen. Pykälässä säädettäisiin velvollisuudesta suunnitella, toteuttaa ja yhteen sovittaa kokeilun toimenpiteet tarpeellisilta osin kunnan, työ- ja elinkeinotoimiston, kunnan alueen elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksen, muun viranomaisen kanssa tai koulutuksen järjestäjän tai muun palvelun tarjoajan kesken. 

Useat kokeilun toimenpiteet edellyttäisivät poikkihallinnollista yhteistyötä sekä viranomaisten ja järjestöjen ja muun vapaaehtoissektorin yhteistyötä. Etenkin polkujen 2 ja 3 osalta korostuivat maahanmuuttajien omien järjestöjen ja muiden kuin viranomaistahojen merkitys oppimisen tukena. Esimerkiksi puisto- ja erilaisen vertaisryhmätoiminnan ja muun vastaavan maahanmuuttajien kotoutumiseksi tehtävän toiminnan tukeminen ja huomioon ottaminen olisi oleellinen osa kokeilua. Maahanmuuttaja-järjestöillä voisi olla merkittävä rooli esimerkeiksi maahanmuuttajien oman äidinkielen opetuksen ja muun koulutyön tukemisessa. Myös joustava, johdonmukainen ja säännöllinen yhteistyö kodin, koulun ja päiväkodin välillä olisi tärkeää. Kokeilussa voitaisiin kokeilla esimerkiksi vanhempien kotoutumiskoulutuksen yhdistämistä joustavasti koulun tai päiväkodin yhteyteen.

65 §. Kokeilun aikaisen kotoutumiskoulutuksen hankinta. Kokeilussa voitaisiin poiketa kotoutumiskoulutuksen hankintaa koskevista säännöksistä. Työ- ja elinkeinotoimisto voisi poiketa julkisesta työvoimapalvelusta annetun lain 6 luvun työvoimapoliittisen koulutuksen hankintaa koskevista säännöksistä siten, että se voisi hankkia kokeilun aikaista kotoutumiskoulutusta työvoimapoliittisena koulutuksena ilman koulutuksen tuottajien kilpailutusta. Niin ikään kunnalle annettaisiin mahdollisuus poiketa julkista hankinnoista annetun lain (348/2007) säännöksistä siten, että kunta voisi hankkia kokeilun aikaista kotoutumiskoulutusta ilman koulutuksen tuottajien kilpailutusta. 

Säännöksen tarkoituksena olisi mahdollistaa kotoutumiskoulutuksen hankinta ja kilpailuttaminen nykyistä joustavammin ja tehokkaammin. Säännös mahdollistaisi koulutuksen hankinnan pitkäjänteisyyden sekä koulutuksen järjestäjien sitoutumisen tavoitteellisen koulutuksen ja opettajien osaamisen kehittämiseen. Hankintasäännöksistä poikkeamisella mahdollistettaisiin niin ikään kunnan ja työhallinnon hankintaosaamisen kehittäminen. Hankintasäännöksistä poikkeamisella voitaisiin kehittää ja kokeilla koulutuksen hankinnalle uusia kriteereitä, jotka jatkossa tukisivat koulutuksen pitkäjänteistä ja laadukasta hankintamenettelyä. Edellytyksenä poikkeamiselle olisi, että koulutuksen tuottajan tarjoama koulutus vastaisi kokeilun mukaisia eri poluille kehitettäviä koulutuskokonaisuuksia.
 
Kunnan hankkima kotoutumiskoulutus kustannettaisiin valtion talousarviossa koulutuksen hankkimista varten osoitetulla määrärahalla tai kunnalle muutoin osoitetulla rahoituksella. Kunnalle muutoin osoitettu rahoitus olisi Suomen Kulttuurirahaston ja Svenska Kulturfondenin kokeilulle osoittamaa rahoitusta, josta on tarkemmin sovittu rahastojen, sisäasiainministeriön, työ- ja elinkeinoministeriön, opetusministeriön ja Suomen Kuntaliiton välillä 27.2.2010 allekirjoitetussa yhteistyöpöytäkirjassa  
 
66 §. Ohjaus kokeilun aikaiseen kotoutumiskoulutukseen sekä maahanmuuttajan ohjaus koulutuksen aikana. Pykälän 1 momentissa säädettäisiin lain 9 §:n mukaisen alkukartoituksen suorittavalle kunnan tai työ- ja elinkeinotoimiston viranomaiselle velvollisuus ohjata maahanmuuttaja hänelle parhaiten soveltuvalle kotoutumispolulle. Ohjauksessa tulisi ottaa huomioon maahanmuuttajan koulutus- ja muu tausta sekä valmiudet osallistua työllistymistä tukeviin ja muihin opintoihin. Niin ikään otettaisiin huomioon ja arvioitaisiin tuen tarve sekä oppimista mahdollisesti vaikeuttavat seikat. Tehokkaalla ohjauksella varmistettaisiin maahanmuuttajan pääsy kotouttamistoimenpiteisiin asiakaslähtöisesti mahdollisimman pian maahantulon jälkeen, jolloin tuen tarve ja opiskelumotivaatio ovat suurimmillaan. 

Pykälän 2 momentti sisältäisi velvollisuuden huolehtia maahanmuuttajan kotoutumiskoulutuksen aikaisesta ohjauksesta. Ohjauksella tarkoitettaisiin säännöllistä maahanmuuttajan opintojen etenemisen seuraamista sekä sen varmistamista, että siirtyminen eri koulutusjaksojen välillä tapahtuisi tavoitteellisesti ja ilman pitkiä odotusaikoja opintojen jatkuvuutta tukien. Maahanmuuttaja tulisi ohjata joustavasti siirtymään myös eri koulutuspolkujen välillä, jos hänen tilanteensa arviointi niin edellyttäisi. 

67 §. Kokeilun aikaiseen kotoutumiskoulutukseen valinta. Pykälässä säädettäisiin kokeilun aikaiseen kotoutumiskoulutukseen valinnasta. Siltä osin kuin kotoutumiskoulutus toteutettaisiin työvoimapoliittisena koulutuksena, opiskelijavalinnasta vastaisi työ- ja elinkeinotoimisto tai työ- ja elinkeinotoimisto ja koulutuksen järjestäjä yhdessä. Siltä osin kuin kokeilun aikainen kotoutumiskoulutus toteutettaisiin kunnan järjestämänä tai hankkimana, opiskelijavalinnasta vastaisi kunta tai kunta ja koulutuksen järjestäjä yhdessä. 

Edellytyksenä kotoutumiskoulutukseen valinnalle olisi, että maahanmuuttajan arvioitaisiin soveltuvan kokeilun mukaiseen koulutukseen ja muihin toimenpiteisiin. Säännös vastaisi julkisesta työvoimapalvelusta annetun lain 6 luvun 7 §:n säännöstä opiskelijavalinnan yleisistä edellytyksistä. Säännöksen mukaan työvoimapoliittiseen koulutukseen voidaan valita koulutukseen soveltuvia henkilöitä.

Edellä 62 §:ssä säädetyn mukaisesti kunnan tulisi osoittaa vastuutaho kunnan koulutukseen valintaan liittyviä tehtäviä hoitamaan. 

68 §. Opiskelijan oikeudet ja velvollisuudet kunnan järjestämän kotoutumiskoulutuksen aikana. Kunnan järjestämän kotoutumiskoulutuksen aikaisiin opiskelijan oikeuksiin ja velvollisuuksiin sovellettaisiin mitä julkisesta työvoimapalvelusta annetun lain 6 luvun 8 §:ssä säädetään opiskelijan oikeuksista ja velvollisuuksista työvoimapoliittisen koulutuksen aikana. Julkisesta työvoimapalvelusta annetun lain 6 luvun 8 §:n mukaan opiskelijalla on oikeus saada koulutus- tai opetussuunnitelman mukaista opetusta, johon hänen tulee säännöllisesti osallistua sekä suorittaa tehtävänsä tunnollisesti ja käyttäytyä asiallisesti. 

Opiskelijan säännöllistä opiskeluun osallistumista arvioitaessa otettaisiin huomioon maahanmuuttajan yksilöllisen tilanteen mukainen mahdollisuus osallistua koulutukseen. Etenkin lastaan kotona hoitavan vanhemman, usein äidin, voi olla haastavaa osallistua täysipäiväiseen kotoutumiskoulutukseen. Opiskelun säännöllisyyttä arvioitaessa otettaisiin kuitenkin huomion annettavan koulutuksen muoto. Jos koulutus olisi laadittu maahanmuuttajien erityistarpeet huomioon ottaen joustavaksi, tulisi maahanmuuttajan lähtökohtaisesti osallistua koulutukseen koulutusmäärän mukaisesti. 

Lastaan kotona hoitavan maahanmuuttajan osalta kokeilussa voitaisiin poiketa lasten päivähoidosta annetun lain 11 a §:stä ja lasten kotihoidon ja yksityisen hoidon tuesta annetun lain 1 §:stä siten, että kunnan järjestämään opetukseen osallistuva maahanmuuttaja säilyttäisi oikeuden kotihoidon tukeen lapsen päivähoidosta huolimatta. Edellytyksenä poikkeamiselle olisi, että vanhempi osallistuisi lapsen päivähoidon aikana kokeilun aikaiseen kotoutuskoulutukseen. 

Säännöksen tarkoituksena olisi tukea lastaan kotona hoitavan vanhemman mahdollisuuksia osallistua kotoutumiskoulutukseen järjestämällä lasten päivähoito koulutuksen ajaksi. Kotihoidontuen säilyttäminen osa-aikaisesta päivähoidosta huolimatta toimisi kannustimena koulutukseen osallistumiseen. Tavoitteena olisi tukea perheen, erityisesti naisten, yhteiskunnallisten valmiuksien ja osallisuuden lisäämistä. Lapsen vanhempien kielenoppiminen ja yhteiskunnan tuntemuksen lisääminen on avainasemassa myös lapsen kielenkehityksen ja osalliseksi kasvamisen kannalta. Vanhempien kielitaidon hankkiminen parantaisi myös lasten asemaa, sillä maahanmuuttajaperheissä lapset oppivat usein kielen vanhempiaan nopeammin ja joutuvat toimimaan tulkkeina vanhempiensa ja kantaväestön välillä. Kielitaidon hankkimiseen kannustaminen vaikuttaisi myös maahanmuuttajalasten osallisuuteen yleisemmin, sillä suomen tai ruotsin kielen vajavaisesti hallitsevat vanhemmat eivät usein pysty täysipainoisesti tukemaan lapsiaan ja nuoriaan yhteiskunnan toimintaan osallistumisessa. Kaikkien perheenjäsenten kielitaidon edistämisellä voidaan myös vähentää toisen sukupolven syrjäytymisriskiä. 

Lapsen kokeilun aikaisen päivähoidon päivähoitomaksu määräytyisi sosiaali- ja terveydenhuollon asiakasmaksuista annetun lain (734/1992) 7 a §:n nojalla. 

69 §. Kokeilun aikaisen kotoutumiskoulutuksen määrä. Kokeilun aikaisena kotoutumiskoulutuksena annettaisiin enintään 60 opintoviikkoa vastaava määrä opetusta tai muita kotoutumista edistäviä toimenpiteitä. Muita kotoutumista edistäviä toimenpiteitä olisivat esimerkiksi kotouttamislaissa mainitut toimenpiteet, joita voidaan rinnastaa työvoimapoliittiseen koulutukseen. 

Pykälässä määriteltäisiin annettavan koulutuksen enimmäismäärä.  Aikuisten maahanmuuttajien työelämälähtöisellä kotoutumispolulla 1 koulutusta ei kaikkien kohdalla tarvittaisi lain tarkoittamaa enimmäismäärää. Etenkään maahanmuuttajien, joilla on hyvät työllistymisen edellytykset tai jo työpaikka voisivat osallistua lähinnä työelämää tukevaan kieli- ja muuhun koulutukseen. Sen sijaan erityistä tukea tarvitsevien maahanmuuttajien polulla 2 voidaan useiden maahanmuuttajien arvioida tarvitsevan kattavaa ja pitkäjänteistä koulutusta. 

70 §. Todistus Osallisena Suomessa kotoutumiskoulutuksen suorittamisesta. Maahanmuuttajalle annettaisiin todistus Osallisena Suomessa -kotoutumiskoulutuksen suorittamisesta, jos hän on suorittanut opetusta koskevissa suosituksissa tarkemmin sovittavan määrän kotoutumiskoulutusta. Todistus toimisi kannustimena Osallisen Suomessa -kokeilun mukaisen koulutuksen suorittamiseen. Lisäksi todistus osoittaisi työnantajille maahanmuuttajan suorittaneen Osallisena Suomessa -opetuskokonaisuuden ja voisi toimia kannustimena todistuksen saaneen henkilön palkkaamiseen.

71 §. Kokeilun aikaisen kotoutumistuen maksaminen. Maahanmuuttajalla olisi oikeus kunnan maksamaan kotoutumistukeen ja ylläpitokorvaukseen ajalta, jolloin hän osallistuu kunnan järjestämään tai hankkimaan kotoutumiskoulutukseen. Maahanmuuttajan kokeilun aikainen toimeentulo muodostettaisiin kunnan osalta toimeentulotuesta annetun lain mukaisesta toimeentulotuesta kuten 76 §:ssä säädettäisiin. Lisäksi kunta maksaisi ylläpitokorvausta noudattaen julkisesta työvoimapalvelusta annetun lain 10 luvun säännöksiä ylläpitokorvauksesta. Ylläpitokorvaus on tarkoitettu koulutukseen osallistumisesta aiheutuvien matka- ja muiden ylläpitokustannusten korvaukseksi. Korvauksen määrä on 9 euroa päivältä. 

72 §. Kokeilun toimenpiteet perusopetuksessa. Pykälässä säädettäisiin uusien toimintamallien kehittämisestä erityisesti perusopetukseen valmistavan opetuksen, suomi/ruotsi toisena kielenä -opetuksen ja oman äidinkielen opetuksen hyödyntämiseksi. Uudet toimintamallit kehitetään kotoutumiskoulutuksen kehittämisryhmässä siten, että mallit toimisivat normaalien koulujärjestelmän puitteissa. 
Säännöksen tavoitteena on varmistaa, että lasten ja nuorten osalta kielellisten ja kulttuurillisten valmiuksien kehittämistä vahvistetaan perusopetuksessa. Jos maahanmuuttajanuoren kielelliset valmiudet ovat jääneet perusopetuksessa puutteelliseksi, työelämään ja jatkokoulutukseen hakeutuminen vaikeutuu. Myös jo aloitettujen opintojen keskeyttämisriski kasvaa, jos perusopetuksessa jatkopintoihin vaadittavat taidolliset ja tiedolliset valmiudet ovat jääneet saavuttamatta. 
73 §. Kokeilusta aiheutuvien kustannusten korvaaminen. Kunnalle maksettaisiin korvausta kustannuksista, jotka sille on aiheutunut tämän luvun mukaisen kotoutumiskoulutuksen järjestämisen ja hankkimisen suunnittelusta ja ohjauksesta ja yhteensovittamisesta. Korvaukset maksettaisiin laskennallisena korvauksena siten kuin tämän lain 6 luvussa korvausten maksamisesta säädetään. 

74 §. Kokeilun seuranta ja arviointi. Kokeilukunnat ja työ- ja elinkeinotoimistot huolehtisivat kokeilun seurannasta ja arvioinnista. Niillä olisi velvollisuus antaa alueensa elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskukselle ja sisäasiainministeriölle näiden pyytämät tiedot kokeilusta. Elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus laatisi alueellaan toimivista kokeiluista arvioinnin, jonka se toimittaa sisäasiainministeriölle mennessä. Sisäasiainministeriö vastaisi kokeilun loppuraportin laatimisesta.

Kokeilun loppuraportissa tai siihen liittyen toteutettaisiin kokeilun vaikuttavuuden ja kustannustehokkuuden arviointi suhteessa kotoutumiskoulutuksen nykyjärjestelmään. Arvioinnin perusteella selvitettäisiin edellytykset ottaa kokeilun toimenpiteitä osaksi lainsäädäntöä valtakunnallisena, pysyvänä kotoutumiskoulutuksen mallina.

9 luku Erinäiset säännökset

75 §. Muutoksenhaku. Pykälässä säädettäisiin muutoksenhausta kotouttamislaissa tarkoitettuun päätökseen. Päätökseen saisi säännöksen mukaan hakea muutosta valittamalla hallinto-oikeuteen, jollei toisin säädettäisi.

Kotoutumissuunnitelmaa voidaan luonnehtia hallintotoimeksi, joka liittyy maahanmuuttajan kotoutumista edistävien ja tukevien toimenpiteiden järjestämiseen. Kotoutumissuunnitelman tekeminen maahanmuuttajan ja viranomaisten yhteistyönä ei sinänsä anna maahanmuuttajalle välitöntä oikeutta toimenpiteisiin eikä taloudellisiin tukiin tai avustuksiin. Toimenpiteiden ja palvelujen järjestäminen jää viime kädessä viranomaisten käytettävissä olevien voimavarojen ja muiden mahdollisuuksien varaan. Tämän vuoksi kotoutumissuunnitelma ei ole sellainen viranomaispäätös, jolla olisi suoria oikeusvaikutuksia maahanmuuttajan asemaan. Kotoutumissuunnitelma rinnastuu työnhakusuunnitelmaan, johon ei myöskään voida valittamalla hakea muutosta.

Kotoutumissuunnitelman yhteydessä maahanmuuttajaa velvoittavat päätökset koskevat työmarkkinatuen myöntämistä tai epäämistä. Näihin maahanmuuttajaa velvoittaviin päätöksiin haetaan muutosta työttömyysturvalain (1290/2002) 12 luvun säännösten mukaan. Työvoimapoliittisiin toimenpiteisiin osoittaminen ratkaistaan etuutta koskevan muutoksenhakuun liittyen. Jos työmarkkinatuki evätään, samalla evätään mahdollisuus osallistua työvoimapoliittisiin tai tuettavaan omaehtoiseen koulutukseen ja myös ylläpitokorvaukseen. Sama koskee suunnitelman muuttamista, kestoa ja keskeyttämistä koskeva oikeussuojaa. Tämän vuoksi muutoksenhaku erikseen toimenpiteeseen osoittamista koskevaan päätökseen ei olisi tarpeen.

76 § Kotoutumista edistävään toimenpiteeseen osallistuvan vakuutusturva Pykälässä ehdotetaan säädettäväksi kotoutumista edistävään omaehtoiseen opiskeluun osallistuvan vakuutusturvasta. Sääntely vastaisi voimassa olevan kotouttamislain 16 a §:n sääntelyä.

Maahanmuuttajan kotoutumista edistävään omaehtoiseen opiskeluun ja muihin sellaisiin kotoutumista edistäviin toimenpiteisiin, jotka eivät ole työvoimapoliittisia toimenpiteitä, mutta joiden piirissä ollessa henkilön toimeentulo turvataan kotoutumistukena maksettavalla työmarkkinatuella, osallistuvan henkilön vakuutusturva ehdotetaan edelleen järjestettäväksi nykyisin. Asian, joka koskee korvauksen suorittamista valtion varoista tämän pykälän nojalla, käsittelisi ensimmäisenä asteena valtiokonttori.

Sisäasiainministeriön velvollisuutena olisi edelleen järjestää 1 momentissa tarkoitetuille henkilöille ryhmävastuuvakuutus.

10 luku Voimaantulo- ja siirtymäsäännökset

77§ Voimaantulo. Esitys ehdotetaan tulevan voimaan x päivänä x-kuuta 2011. Lain 8 luku tulisi voimaan 1 päivänä tammikuuta 2011 ja olisi voimassa 31 päivään joulukuuta 2013.  Samalla ehdotetaan kumottavaksi maahanmuuttajien kotouttamisesta ja turvapaikanhakijoiden vastaanotosta 9 päivänä huhtikuuta 1999 annettu laki (493/1999) siihen myöhemmin tehtyine muutoksineen.    

78 § Siirtymäsäännös.

2 Tarkemmat säännökset ja määräykset

Voimassa olevan kotouttamislain nojalla on annettu lakia alemman asteisia säädöksiä. Ehdotettu laki kumoaisi maahanmuuttajien kotouttamisesta ja turvapaikanhakijoiden vastaanotosta annetun asetuksen (511/1999), pakolaisista ja eräistä muista maahanmuuttajista sekä turvapaikanhakijoiden vastaanoton järjestämisestä aiheutuvien kustannusten korvaamisesta annetun valtioneuvoston päätöksen (512/1999), maahanmuuttoasiain toimikunnasta annetun työministeriön asetuksen (315/2006), turvapaikanhakijoiden toimeentulotuen perusosan jakamisesta hyödykkeisiin ja rahana annettavaan osaan sekä vastaanoton majoituksesta ja palveluista perittävistä maksuista annetun sisäasiainministeriön asetuksen (65/2010) sekä ihmiskaupan uhrien auttamisessa toimivaltaisesta vastaanottokeskuksesta annetun työministeriön asetuksen (1256/2007).  

Kustannusten korvaamisesta ja kunnille maksettavien korvausten suuruudesta säädettäisiin x §:n mukaan tarkemmin valtioneuvoston asetuksella. 

 3 Voimaantulo 

Voimassa oleva laki maahanmuuttajien kotouttamisesta ja turvapaikanhakijoiden vastaanotosta ehdotetaan kumottavaksi lain voimaan tullessa. Tämän vuoksi on välttämätöntä, että tässä esityksessä ehdotettu laki ja myöhemmin eduskunnan käsittelyyn tuleva turvapaikanhakijoiden vastaanottoa koskeva laki tulevat voimaan samanaikaisesti.

4 Suhde perustuslakiin ja säätämisjärjestys

Esityksessä ehdotetaan säädettäväksi kokonaan uusi kotoutumislaki. Ehdotettuja säännöksiä on syytä tarkastella suhteessa perustuslain perusoikeussäännöksiin. 

Ihmiset ovat perustuslain 6 §:n mukaan yhdenvertaisia lain edessä. Ketään ei saa pykälän 2 momentin mukaan ilman hyväksyttävää perustetta asettaa eri asemaan sukupuolen, iän, alkuperän, kielen, uskonnon, vakaumuksen, mielipiteen, terveydentilan, vammaisuuden tai muun henkilöön liittyvän syyn perusteella. Esityksessä ehdotetaan, että lakia sovellettaisiin kaikkiin maahanmuuttajiin oleskelun luonteesta ja perusteesta riippumatta. Lain yhtenä on tarkoituksena ehdotetun 1 §:n mukaan on tukea ja edistää tasa-arvoa ja yhdenvertaisten mahdollisuuksia toteutumista yhteiskunnassa. Tarkoituksen toteuttamiseksi viitataan ehdotetussa säännöksessä muun muassa perusoikeuksiin. 

Lain soveltamisalan ulkopuolelle rajattaisiin nimenomaisesti ainoastaan ne maahanmuuttajat, jotka ovat saaneet Suomen kansalaisuuden. Saadessaan Suomen kansalaisuuden henkilön voidaan katsoa jo siinä määrin suomalaiseen yhteiskuntaan, että kotoutumislain mukaisia toimenpiteitä ei hänen osaltaan enää tarvittaisi. Esityksessä ehdotetaan, että kaikilla maahanmuuttajilla olisi oikeus pyytää alkukartoitusta sen selvittämiseksi, mitkä toimenpiteen parhaalla mahdollisella tavalla edistäisivät ja tukisivat hänen kotoutumistaan. Tällä pyritään siihen, että toimenpiteet kohdennettaisiin tarkoituksenmukaisesti. 

Jokaisen yksityiselämä on suojattu perustuslain 10 §:n 1 momentin nojalla. Perustuslain 10 §:n säännöksen yksityiselämän suojasta katsotaan sisältävän ainakin henkilökohtaisen identiteetin suojan, henkilötietojen suojan ja esimerkiksi moraalisen ja fyysisen koskemattomuuden suojan. Perustuslailla turvatun yksityiselämän suojan lähtökohtana on, että yksilöllä tulee olla oikeus elää omaa elämäänsä ilman viranomaisten tai muiden tahojen aiheetonta puuttumista hänen yksityiselämäänsä.

Henkilötietojen suojasta säädetään perustuslain 10 §:n 1 momentin mukaan tarkemmin lailla. Perustuslakivaliokunnan vakiintuneen käytännön (esim. PeVL 14/2009 vp ja PeVL 27/2006 vp) mukaan lainsäätäjän liikkumavaraa rajoittaa lisäksi myös se, että henkilötietojen suoja osittain sisältyy samassa momentissa turvatun yksityiselämän suojan piiriin. Valiokunta on käytännössään pitänyt henkilötietojen suojan kannalta tärkeinä sääntelykohteina ainakin rekisteröinnin tavoitetta, rekisteröitävien henkilötietojen sisältöä, niiden sallittuja käyttötarkoituksia, tietojen luovutettavuutta sekä tietojen säilytysaikaa henkilörekisterissä ja rekisteröidyn oikeusturvaa. Näiden seikkojen sääntelyn lain tasolla tulee tämän lisäksi olla kattavaa ja yksityiskohtaista (esim. PeVL 11/2008 vp).

Euroopan neuvoston ihmisoikeussopimuksen 8 artikla sisältää määräyksiä jokaisen oikeudesta nauttia yksityiselämäänsä kohdistuvaa kunnioitusta. Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on oikeuskäytännössään katsonut yksityiselämään liittyvien henkilötietojen rekisteröinnin kuuluvan artiklan soveltamisalaan (S. and Marper v. the United Kingdom 4.12.2008, tuomion kohta 67). Ihmisoikeussopimuksen 8 artiklan 2 kappale sisältää tyhjentävän luettelon niistä periaatteista, joita yksityiselämään puuttuminen edellyttää. Näitä ovat esimerkiksi kansallinen ja yleinen turvallisuus, epäjärjestyksen ja rikollisuuden estäminen tai muiden henkilöiden oikeuksien ja vapauksien suojaaminen. Perusoikeuksien yleisten rajoittamista koskevien vaatimusten tulee olla hyväksyttäviä ja painavan yhteiskunnallisen tarpeen vaatimia. Euroopan neuvostossa vuonna 1981 tehty yleissopimus yksilöiden suojelusta henkilötietojen automaattisessa tietojenkäsittelyssä sisältää yksityiskohtaisempia määräyksiä henkilötietojen rekisteröinnissä ja käsittelyssä noudatettavista periaatteista. Sopimuksessa on korostettu muun muassa tietojen käyttötarkoitussidonnaisuutta (5 artikla) ja tietoturvan merkitystä (7 artikla).

Henkilötietojen suojaa käsitellään myös Euroopan unionin perusoikeuskirjan 8 artiklassa. Sen mukaan henkilötietojen käsittelyn on muun muassa oltava asianmukaista ja tapahduttava tiettyä tarkoitusta varten. Määräys perustuu EY-sopimuksen 286 artiklaan, EU:n tietosuojadirektiiviin sekä Euroopan ihmisoikeussopimuksen 8 artiklaan ja edellä mainittuun vuoden 1981 yleissopimukseen. 

Henkilötietojen suojasta säädetään henkilötietolaissa (523/1999). Henkilötietolakia sovelletaan lain 2 §:n 2 momentin mukaan henkilötietojen automaattiseen käsittelyyn. Myös muuhun henkilötietojen käsittelyyn sovelletaan henkilötietolakia silloin, kun henkilötiedot muodostavat tai niiden on tarkoitus muodostaa henkilörekisteri tai sen osa. Esityksessä ehdotetaan, että kotoutumislaissa säädetään kuntaanosoitusrekisteristä. Laissa säädettäisiin yksityiskohtaisesti rekisterin käyttötarkoituksesta sekä siitä, mitä tietoja rekisteriin talletettaisiin. Lisäksi laissa olisi säännökset tietojen poistamisesta ja rekisteriin talletettujen tietojen luovuttamisesta. 

Perustuslain 19 §:ssä säädetään oikeudesta sosiaaliturvaan. Sen mukaan jokaisella, joka ei kykene hankkimaan ihmisarvoisen elämän edellyttämää turvaa, on oikeus välttämättömään toimeentuloon ja huolenpitoon. Lailla taataa pykälän 2 momentin mukaan oikeus perustoimeentulon turvaan työttömyyden, sairauden, työkyvyttömyyden ja vanhuuden aikana sekä lapsen syntymän ja huoltajan menetyksen perusteella. 

Jokaisella on perustuslain 21 §:n mukaan oikeus saada asiansa käsitellyksi asianmukaisesti ja ilman aiheetonta viivytystä lain mukaan toimivaltaisessa tuomioistuimessa tai muussa viranomaisessa sekä oikeus saada oikeuksiaan ja velvollisuuksiaan koskeva päätös tuomioistuimen tai muun riippumattoman lainkäyttöelimen käsiteltäväksi.

Perustuslain 121 §:ssä säädetään kunnallisesta itsehallinnosta. Pykälän 2 momentin mukaan kuntien hallinnon yleisistä perusteista ja kunnille annettavista tehtävistä säädetään lailla. Esityksessä ehdotetaan, että…

Perustuslain 16 § sisältää jokaisen oikeuden maksuttomaan perusopetukseen. Säännöksessä ei ole asetettu rajoituksia kansalaisuuden, iän tai muiden vastaavien seikkojen perusteella. Perustuslain 16 §:n 1 momentin mukaan oppivelvollisuudesta säädetään lailla. Oppivelvollisuudesta säädetään perusopetuslaissa, jossa oppivelvollisuus asetetaan Suomessa vakinaisesti asuville tietyn ikäisille, jotka eivät ole vielä suorittaneet perusopetuksen oppimäärää. Sen sijaan oikeus maksuttomaan
perusopetukseen kuuluu kaikille, jotka eivät ole perusopetuksen oppimäärää saaneet. Näin ollen maksuttoman perusopetuksen oikeus koskee myös heidän iästään riippumatta maahanmuuttajia, jotka eivät ole saaneet perusopetuksen sisältämää tieto- ja taitomäärää. Ihmisoikeussopimusten määräykset ovat vastaavantyyppisiä.

Perustuslain 16 §:n 2 momentti säätää erityisesti yhtäläisistä mahdollisuuksista saada muuta kuin perusopetusta kykyjensä ja erityisten tarpeittensa mukaisesti. Varattomuus ei saa olla tällaisen opetuksen saamisen esteenä. Yhtäläinen mahdollisuus sisältää mahdollisuuksien tasa-arvon, mutta säännöksessä on erityisesti mainittu kyvyt ja erityiset tarpeet. Näin ollen opetusjärjestelyissä voidaan ottaa ja käytännössä otetaan huomioon sellaisia seikkoja, jotka edellyttävät erityistä tukea tai muuten asettava perusteita muun kuin perusopetuksen poikkeukselliselle järjestämiselle. Erityisesti huomiota on tässä yhteydessä kiinnitettävä ammatilliseen koulutukseen, joka antaa edellytykset toimeentulon hankkimiselle. Ihmisoikeussopimuksissa on myös perusopetuksen jälkeistä opetusta koskevia määräyksiä.

Sosiaaliturvaa koskevan perustuslain 19 §:n 1 momentin mukaan jokaisella, joka ei kykene hankkimaan ihmisarvoisen elämän edellyttämää turvaa, on oikeus välttämättömään toimeentuloon ja huolenpitoon. Säännös ei periaatteessa aseta maahanmuuttajia erityisasemaan muuhun väestön nähden. Käytännössä maahanmuuttajat saattavat keskimääräistä useammin olla tilanteessa, jossa kyseinen säännös tulee sovellettavaksi. Perustuslain 19 §:n 1 momentti koskee ns. viimesijaista toimeentuloa; kun toimeentuloa ei saa mistään muusta lähteestä, astuu voimaan tämän pykälän mukainen velvoite, joka toimeentulon osalta hoidetaan käytännössä toimeentulotuella. Kun huomioon otetaan esimerkiksi omaisuus, sukulaisilta kuten vanhemmilta saatava tuki ja muut vastaavat seikat, on maahanmuuttajilla useimmissa tapauksissa vähemmän sellaista verkostoitumiseen perustuvaa tukea, joka tulisi otetuksi huomioon ennen toimeentulotukea. Lisäksi työllistymisen esteet muodostuvat useammin maahanmuuttajilla sellaisiksi, että toimeentulotuki astuu voimaan toimeentulon lähteenä. Välttämätön huolenpito koskenee myös keskimääräistä useammin maahanmuuttajia kuin kantaväestöä. Välttämätön huolenpito sisältää mm. kiireellisen laitoshoidon, lastensuojelun, vammaisuuteen tai vanhuuteen liittyvät välttämättömän huolenpidon sekä esimerkiksi asunnottomuuden. Maahanmuuttajia, varsinkin pakolaisten, tilapäistä suojelua saavien ja ihmiskaupan uhrien asema on ainakin heidän oleskelunsa alkuvaiheessa sellainen, että perustuslain 19 §:n 1 momentin mukainen välttämätön huolenpito tulee sovellettavaksi.

Maahanmuuttajan, erityisesti pakolaisen kannalta tärkeitä näkökohtia liittyy perustuslain 9 §:n mukaiseen liikkumisvapauteen. Sen mukaan mm. maassa laillisesti oleskelevalla ulkomaalaisella on vapaus liikkua maassa ja valita asuinpaikkansa. Jokaisella on myös oikeus lähteä maasta. Tätä oikeutta voidaan rajoittaa oikeudenkäynnin tai rangaistuksen täytäntöönpanon varmistamiseksi tai maanpuolustusvelvollisuuden täyttämisen turvaamiseksi. Pakolaisten osalta valtiovalta tekee kuntien kanssa sopimuksia pakolaisten sijoittamisesta. Nämä sopimukset eivät kuitenkaan ole esteenä pakolaisen asuinpaikan valinnalle. 

Osallisena Suomessa -kokeilua koskeva luku on valtiosääntöoikeudellisesti merkityksellinen perustuslain 6 §:n yhdenvertaisuussäännösten kannalta. Perustuslain 6 §:n sääntely edellyttää lähtökohtaisesti kansalaisten samanlaista kohtelua. Perustuslakivaliokunta on kuitenkin pitänyt jonkinasteiseen erilaisuuteen johtavaa kokeilulainsäädäntöä hyväksyttävänä yhdenvertaisuuden kannalta. Valiokunta on tällöin korostanut, ettei yhdenvertaisuusperiaatteesta johdu tiukkoja rajoja lainsäätäjän harkinnalle pyrittäessä kulloisenkin yhteiskuntakehityksen vaatimaan sääntelyyn ja että määräaikainen kokeilu saattaa ainakin joissakin rajoissa muodostaa sellaisen hyväksyttävän perusteen, jonka nojalla muodollisesta yhdenvertaisuudesta voidaan tinkiä alueellisessa suhteessa (PeVL 11/2002 vp, (PeVL 38/2006). Hallituksen esityksessä ehdotetulla kokeilulla tavoiteltaisiin perustuslain kannalta hyväksyttäviä päämääriä. Olisi perusteltua hankkia kokemuksia maahanmuuttajien kotoutumiskoulutuksen uusista järjestämistavoista ja koulutussisällöistä koulutuksen vaikuttavuuden lisäämiseksi. 

Perustuslain 6 §:n ja yhdenvertaisuuslain säännösten kannalta kokeilua koskevan luvun 68 § on erityisesti merkityksellinen. Pykälässä ehdotetaan, että lastaan kotona hoitavan maahanmuuttajan osalta kokeilussa voitaisiin poiketa lasten päivähoidosta annetun lain 11 a §:stä ja lasten kotihoidon ja yksityisen hoidon tuesta annetun lain 1 §:stä siten, että kunnan järjestämään opetukseen osallistuva maahanmuuttaja säilyttäisi oikeuden kotihoidon tukeen lapsen päivähoidosta huolimatta. Edellytyksenä poikkeamiselle olisi, että vanhempi osallistuisi lapsen päivähoidon aikana kokeilun aikaiseen kotoutuskoulutukseen. 

Säännöksen tarkoituksena olisi tukea lastaan kotona hoitavan vanhemman mahdollisuuksia osallistua kotoutumiskoulutukseen järjestämällä lasten päivähoito koulutuksen ajaksi. Kotihoidontuen säilyttäminen osa-aikaisesta päivähoidosta huolimatta toimisi kannustimena koulutukseen osallistumiseen. Tavoitteena olisi tukea perheen, erityisesti naisten, kielellisten ja yhteiskunnallisten valmiuksien ja sitä kautta yhteiskunnallisuuden osallisuuden lisäämistä. Lapsen vanhempien kielenoppiminen ja yhteiskunnan tuntemuksen lisääminen on avainasemassa myös lapsen kielenkehityksen ja osalliseksi kasvamisen kannalta.

Ehdotettu 68 § olisi merkityksellinen yhdenvertaisuusperiaatteen kannalta, sillä säännös asettaisi kokeiluun osallistavan maahanmuuttajan suotuisampaan asemaan muihin Suomessa asuviin nähden. Perustuslakivaliokunta on katsonut, että perustuslain 6 § ei estä tosiasiallisen tasa-arvon turvaamiseksi tarpeellista positiivista erityiskohtelua eli tietyn ryhmän (esim. naiset, lapset, vähemmistöt) asemaa ja olosuhteita parantavia toimia (PeVL 10/2003 vp, PeVL 40/2004 vp). Perusoikeusuudistuksen esitöissä syrjintäkieltosäännöksellä ei ole kielletty kaikenlaista erontekoa ihmisten välillä, vaikka erottelu perustuisi säännöksessä nimenomaan mainittuun syyhyn. Erilaiseen kohteluun perustuvalle sääntelylle tulee kuitenkin olla perusoikeusjärjestelmän kannalta hyväksyttävät perusteet. Säännöksen perustuslain mukaisuutta arvioitaessa on kiinnitettävä huomiota myös tavoitteen saavuttamiseksi ehdotetun keinon hyväksyttävyyteen samoin kuin sääntelyn oikeasuhtaisuuteen. Niin ikään perustuslakivaliokunta on katsonut, että säännöksen ongelmallisuutta perustuslain syrjintäkieltosäännöksen näkökulmasta lieventää myös sen lyhyt voimassaoloaika ( PeVL 11/2010).   

Edellä mainituin perusteella lakiehdotus voidaan käsitellä perustuslain 72 §:n mukaisessa tavallisessa lainsäätämisjärjestyksessä. Tärkeänä pidetään kuitenkin, että perustuslakivaliokunnalle varataan tilaisuus antaa esityksestä lausunto.

Edellä esitetyn perusteella annetaan Eduskunnan hyväksyttäväksi seuraava lakiehdotus: 

Laki kotoutumisen edistämisestä						
Eduskunnan päätöksen mukaisesti säädetään:

1 luku. Yleiset säännökset 

1 § Lain tarkoitus

Tämän lain tarkoituksena on tukea ja edistää kotoutumista ja maahanmuuttajan osallistumista yhteiskunnan toimintoihin siten, että maahanmuuttajalla on mahdollisuus toimia aktiivisena kansalaisena ja olla osa sosiaalista yhteisöä. Lisäksi lain tarkoituksena on edistää tasa-arvoa ja yhdenvertaisten mahdollisuuksien toteutumista yhteiskunnassa sekä myönteistä vuorovaikutusta eri väestöryhmien kesken. Lain tarkoituksen toteuttamisen lähtökohtina ovat ihmisoikeudet, tasa-arvo, ihmisten yhdenvertaisuus sekä muut suomalaisen yhteiskunnan perusoikeudet, monimuotoisuus ja kansainvälisyys.

2 § Soveltamisala

Kotoutumiseen ja kotouttamiseen sovelletaan tätä lakia ja sen nojalla annettavia säännöksiä.

Tätä lakia sovelletaan myös pakolaisten ja kansainvälistä suojelua saaneiden kuntaan osoittamiseen sekä valtion kunnille tämän lain mukaisten toimenpiteiden järjestämisestä aiheutuneiden kustannusten korvaamiseen.

Tätä lakia sovelletaan henkilöön, jolla on ulkomaalaislaissa (301/2004) tarkoitettu voimassaoleva oleskelulupa Suomessa. Lakia sovelletaan myös henkilöön, jonka oleskeluoikeus on rekisteröity tai jolle on myönnetty oleskelulupakortti ulkomaalaislain mukaisesti.    
Tässä laissa määriteltyjä kotoutumista tukevia ja edistäviä toimenpiteitä sekä palveluita tarjotaan maahanmuuttajalle, joka asuu Suomessa ja täyttää toimenpiteen ja palvelun saamisen edellytykset siten kun tässä laissa jäljempänä säädetään. 
3 § Määritelmät 
Tässä laissa tarkoitetaan:
1) kotoutumisella maahanmuuttajan ja yhteiskunnan vuorovaikutteista kehitystä, jonka tavoitteena on hankkia yhteiskunnassa ja työelämässä tarvittavia tietoja ja taitoja samalla kun tuetaan mahdollisuuksia oman kielen ja kulttuurin ylläpitämiseen;
2) kotouttamisella kotoutumisen monialaista edistämistä ja tukemista viranomaisten ja muiden tahojen järjestämillä toimenpiteillä ja palveluilla;      
3) maahanmuuttajalla Suomeen muuttanutta henkilöä, joka oleskelee maassa muuta kuin matkailua tai siihen verrattavaa lyhytaikaista oleskelua varten myönnetyllä luvalla ja joka ei ole Suomen kansalainen; 
4) sosiaalisella vahvistamisella maahanmuuttajalle suunnattuja toimenpiteitä elämäntaitojen parantamiseksi ja syrjäytymisen ehkäisemiseksi;
5) monialaisella yhteistyöllä eri toimialojen viranomaisten ja muiden tahojen yhteistyötä; 
6) erityisiä toimenpiteitä tarvitsevilla maahanmuuttajilla niitä, jotka tarvitsevat tehostettuja kotouttamistoimenpiteitä erityisesti sairauden, vamman tai muun syyn vuoksi alentuneen toimintakyvyn, iän, perhetilanteen, luku- ja kirjoitustaidottomuuden tai muun vastaavanlaisen syyn perusteella; 
7) pakolaisella turvapaikan Suomessa saanutta ulkomaalaista ja pakolaiskiintiössä Suomeen otettua pakolaisuuden perusteella oleskeluluvan saanutta ulkomaalaista; 
8) kansainvälistä suojelua saaneella toissijaisen suojelun tai humanitaarisen suojelun perusteella oleskeluluvan saanutta henkilöä taikka siihen rinnastettavalla syyllä oleskeluluvan saanutta henkilöä, jos oleskelulupa on myönnetty tilapäisen tai humanitaarisen maahanmuuton perusteella, ihmiskaupan uhrina taikka haettuaan kansainvälistä suojelua hänelle on myönnetty oleskelulupa ulkomaalaislain 51, 52 tai 89 §:n perusteella.       
4 § Lain soveltaminen alaikäiseen

Sovellettaessa tätä lakia alle kahdeksantoistavuotiaaseen henkilöön, on kiinnitettävä erityistä huomiota lapsen etuun sekä hänen kehitykseensä liittyviin seikkoihin. Lapsen etua arvioitaessa on otettava huomioon, mitä lastensuojelulaissa (417/2007) säädetään.

Ennen kaksitoista vuotta täyttänyttä lasta koskevan toimenpiteen järjestämistä on lasta kuultava, jollei kuuleminen ole ilmeisen tarpeetonta. Lapsen mielipiteet tulee ottaa huomioon hänen ikänsä ja kehitystasonsa mukaisesti. Myös nuorempaa lasta voidaan kuulla, jos hän on niin kehittynyt, että hänen näkemyksiinsä voidaan kiinnittää huomiota.

5 § Tulkin ja kääntäjän käyttö

Maahanmuuttajalla on oikeus käyttää tulkkia tämän lain mukaisen hallinto- ja muutoksenhakuasian käsittelyssä. 

Viranomaisen on huolehdittava asian tulkitsemisesta tai kääntämisestä kotoutumissuunnitelmaa ja alkukartoitusta koskevassa asiassa. Viranomainen voi asian selvittämiseksi tai asianosaisen oikeuksien turvaamiseksi huolehtia tulkitsemisesta tai kääntämisestä muussakin asiassa erityisesti silloin, kun asianosainen tarvitsee erityisiä toimenpiteitä.

Asia voidaan tulkita tai kääntää sellaiselle kielelle, jota maahanmuuttajan voidaan todeta asian laatuun nähden riittävästi ymmärtävän.

Viranomaisen velvollisuus huolehtia kääntämisestä tai tulkitsemisesta ei koske aineistoa, joka ei vaikuta asian käsittelyyn. 

Viranomaisen velvollisuudesta järjestää tulkitseminen ja kääntäminen asiassa, joka voi tulla vireille viranomaisen aloitteesta, säädetään hallintolaissa (434/2003).

2 luku. Maahanmuuttajan kotoutumista edistävät toimenpiteet 

6 § Kotoutumista edistävien toimenpiteiden järjestäminen
Kotoutumista tukevia toimenpiteitä ja palveluja järjestetään osana kunnan peruspalveluja ja muita julkisia palveluita sekä erityispalveluina sen mukaan kuin tässä luvussa jäljempänä säädetään.
7 § Perustieto suomalaisesta yhteiskunnasta

Maahanmuuttajalle annetaan tietoa hänen oikeuksistaan ja velvollisuuksistaan yhteiskunnassa ja työelämässä sekä muista yhteiskunnan perusasioista. Lisäksi maahanmuuttajalle annetaan tietoa palvelujärjestelmästä ja tämä luvun mukaisista kotoutumista edistävistä toimenpiteistä ja palveluista.

Perustieto annetaan kaikille Suomeen muuttaville oleskelulupapäätöksen tiedoksiannon, oleskeluoikeuden rekisteröinnin, määräaikaisen oleskelukortin myöntämisen tai kotikunta- ja väestötietojen rekisteröinnin yhteydessä. 

Kukin tätä lakia soveltava viranomainen vastaa osaltaan perustietoaineiston sisällön tuottamisesta. Sisäasiainministeriö vastaa perustietoaineiston yhteensovittamisesta, kääntämisestä sekä jakelusta. 

8 § Ohjaus ja neuvonta
 
Kunnan ja työ- ja elinkeinotoimiston on annettava maahanmuuttaja-asiakkaalle asianmukaista ohjausta, opastusta ja neuvontaa tämän luvun mukaisista kotoutumista edistävistä toimenpiteistä ja palveluista sekä työelämästä. 

9 § Alkukartoitus

Alkukartoituksen tarkoituksena on arvioida maahanmuuttajan kielikoulutuksen ja muiden kotoutumista edistävien palvelujen tarpeet. Alkukartoituksessa selvitetään tätä tarkoitusta varten maahanmuuttajan aikaisempi koulutus, työhistoria, kielitaito, oppimisvalmiudet sekä muut työllistymiseen vaikuttavat seikat.   

Sen lisäksi mitä 1 momentissa säädetään, alkukartoituksessa arvioidaan, tarvitseeko maahanmuuttaja 11 §:ssä tarkoitetun kotoutumissuunnitelman. Kotoutumissuunnitelman tarvetta arvioitaessa kiinnitetään huomiota siihen, tarvitseeko maahanmuuttaja erityisiä toimenpiteitä kotoutumisensa tueksi. 

10 § Alkukartoituksen järjestäminen

Maahanmuuttajalla on oikeus pyytää alkukartoituksen tekemistä yhden vuoden kuluessa oleskeluluvan myöntämisestä, oleskeluoikeuden rekisteröinnistä tai oleskelulupakortin myöntämisestä.

Kunta tai työ- ja elinkeinotoimisto käynnistää alkukartoituksen tekemisen kahden kuukauden kuluessa siitä, kun maahanmuuttaja on sitä pyytänyt. 

Kunta tai työ- ja elinkeinotoimisto, joka on tehnyt alkukartoituksen, ohjaa maahanmuuttajan muun viranomaisen tai palvelujen järjestäjän palveluihin, jos se ei itse järjestä niitä palveluja, joita maahanmuuttaja alkukartoituksen perusteella tarvitsee. Palveluihin ohjaamisessa on tehtävä yhteistyötä niiden järjestäjän kanssa.

Alkukartoituksen tehneen viranomaisen on huolehdittava siitä, että alkukartoituksen tiedot siirtyvät sille viranomaiselle, jonka asiakkaaksi maahanmuuttaja alkukartoituksen jälkeen ohjataan. 

11 § Kotoutumissuunnitelma

Kotoutumissuunnitelma on maahanmuuttajan yksilöllinen suunnitelma niistä toimenpiteistä ja palveluista, joiden tarkoituksena on tukea maahanmuuttajan mahdollisuuksia hankkia riittävä suomen tai ruotsin kielen taito ja muita yhteiskunnassa ja työelämässä tarvittavia tietoja ja taitoja sekä edistää hänen mahdollisuuksiaan osallistua yhdenvertaisena jäsenenä yhteiskunnan toimintaan. 

Suomen tai ruotsin kielen opiskelun lisäksi kotoutumissuunnitelma voi sisältää maahanmuuttajan oman kielen ja yhteiskuntaan perehdyttävää opetusta, luku- ja kirjoitustaidon sekä perusopetusta täydentävää opetusta, kotoutumiskoulutusta, työvoimakoulutusta ja muita kotoutumista yksilöllisesti edistäviä toimenpiteitä. 

12 § Oikeus kotoutumissuunnitelmaan ja kotoutumissuunnitelman kesto

Maahanmuuttajalla on oikeus kotoutumissuunnitelmaan, jos hänen katsotaan alkukartoituksen perusteella tai muutoin tarvitsevan suunnitelmaa kotoutumisen edistämiseksi. Oikeus kotoutumissuunnitelmaan on kuitenkin aina Suomessa asuvalla maahanmuuttajalla, joka on työtön ja rekisteröity työnhakijaksi julkisesta työvoimapalvelusta annetun lain (1295/2002) 3 luvun 5 §:n mukaisesti tai joka saa toimeentulotuesta annetun lain (1412/1997) mukaista toimeentulotukea.

Maahanmuuttajan kotoutumissuunnitelman kesto määräytyy yksilöllisesti hänen omien tavoitteidensa, työ- ja koulutushistoriansa sekä hänelle suunniteltujen ja tarjottujen toimenpiteiden perusteella. Ensimmäinen kotoutumissuunnitelma laaditaan enintään yhden vuoden ajaksi. Oikeus kotoutumissuunnitelmaan päättyy kolmen vuoden kuluttua siitä, kun kotoutumissuunnitelman laatimisesta on päätetty. 

Aikaa, jona maahanmuuttajalla on oikeus kotoutumissuunnitelmaan, voidaan pidentää enintään kahdella vuodella, jos se on perusteltua sen vuoksi, että maahanmuuttaja tarvitsee kotoutuakseen erityisiä toimenpiteitä. Jos kotoutumissuunnitelmaa ei ole tilapäisesti voitu toteuttaa vammasta, sairaudesta, perhevapaasta tai muusta näihin verrattavasta syystä, kotoutumissuunnitelmaan oikeuttavaa aikaa pidennetään vastaavasti.

13 § Kotoutumissuunnitelman laatiminen

Kunta ja työ- ja elinkeinotoimisto käynnistävät kotoutumissuunnitelman laatimisen yhdessä maahanmuuttajan kanssa viimeistään kahden viikon kuluttua sen jälkeen, kun hänelle on tehty alkukartoitus. Jos maahanmuuttajalle ei ole tehty alkukartoitusta, kotoutumissuunnitelman laatiminen käynnistetään viipymättä sen jälkeen, kun maahanmuuttajan on arvioitu tarvitsevan kotoutumissuunnitelman. Kotoutumissuunnitelma laaditaan ja toimeenpannaan tarvittaessa monialaisena yhteistyönä. 

Kotoutumissuunnitelmaa laadittaessa otetaan huomioon maahanmuuttajan omat kotoutumista edistävät tavoitteet. Kotoutumissuunnitelma ja maahanmuuttajalle laaditut muut asiaan liittyvät suunnitelmat on sovitettava yhteen.

14 § Kotoutumissuunnitelman laativan viranomaisen tehtävät

Kotoutumissuunnitelman laatimiseksi:

1) työ- ja elinkeinotoimisto sopii maahanmuuttajan kanssa työnhausta ja sen tavoitteista sekä työnhakua tukevista ja työllistymistä edistävistä palveluista ja toimenpiteistä; ja 

2) kunta sopii maahanmuuttajan kanssa maahanmuuttajan palvelutarpeen mukaisista kotoutumissuunnitelman laatimiseksi tarpeellisista kunnan palveluista tai muista toimenpiteistä, jos maahanmuuttaja ei terveydentilansa, ikänsä, perhesyiden taikka näihin rinnastettavien syiden vuoksi voi osallistua kotoutumista tukeviin työvoimapoliittisiin toimenpiteisiin. 

Maahanmuuttaja ohjataan hakeutumaan yksilöllistä tarvetta vastaavaan koulutukseen tai muuhun kotoutumista ja työllistymistä edistävään toimenpiteeseen viimeistään kuukauden kuluessa kotoutumissuunnitelman laatimisesta.  

15 § Alaikäisen kotoutumissuunnitelma

Kunta laatii alaikäisen maahanmuuttajan kanssa kotoutumissuunnitelman, jos siihen on alaikäisen yksilöllisistä olosuhteista johtuva tarve. Alaikäisen kotoutumissuunnitelma voidaan laatia myös paikallisten viranomaisten monialaisena yhteistyönä.

Suunnitelman tarvetta arvioitaessa ja sitä laadittaessa on selvitettävä alaikäisen toivomukset ja mielipide sekä otettava ne huomioon lapsen iän ja kehitystason edellyttämällä tavalla.

Alaikäisen kotoutumissuunnitelma sovitetaan yhteen hänelle laadittavien muiden asiaan liittyvien suunnitelmien kanssa. 

16 § Perheen kotoutumissuunnitelma

Kunta laatii perheen kotoutumissuunnitelman, jos perheen kokonaistilanne sitä edellyttää.

Suunnitelman tarvetta arvioitaessa kiinnitetään erityisesti huomiota…

Perheen kotoutumissuunnitelma sovitetaan yhteen yksilöllisten kotoutumissuunnitelmien sekä perheenjäsenille laadittujen muiden asiaan liittyvien suunnitelmien kanssa. 

17 § Kotoutumissuunnitelmasta aiheutuvat velvollisuudet
Kunnan tai työ- ja elinkeinotoimiston, joka laatii maahanmuuttajan kanssa kotoutumissuunnitelman, on selvitettävä maahanmuuttajalle suunnitelmasta ja siihen liittyvistä toimenpiteistä aiheutuvat oikeudet ja velvollisuudet kirjallisesti tai asiakkaan pyynnöstä suullisesti siten, että hän ne ymmärtää.
Kunnan ja työ- ja elinkeinotoimiston on aktiivisesti tarjottava ja seurattava kotoutumissuunnitelmaan sisältyviä palveluja ja toimenpiteitä käytettäväksi osoitettujen määrärahojen rajoissa.
Maahanmuuttaja on velvollinen toteuttamaan suunnitelmaansa sekä hakeutumaan ja osallistumaan säännöllisesti kotoutumissuunnitelmaan sisältyvään suomen tai ruotsin kielen opetukseen ja muihin suunnitelmassa sovittuihin palveluihin ja toimenpiteisiin.
Jos maahanmuuttaja kieltäytyy ilman pätevää syytä kotoutumissuunnitelman laatimisesta, sen tarkistamisesta tai osallistumasta kotoutumissuunnitelmassa yksilöidysti sovittuun toimenpiteeseen, hänen oikeuttaan kotoutumistukena maksettavaan etuuteen voidaan rajoittaa siten, kuin työttömyysturvalaissa (1290/2002) säädetään tai alentaa siten kuin toimeentulotuesta annetussa laissa (1412/1997) säädetään.
18 § Kotoutumissuunnitelman seuranta, muuttaminen ja keskeytyminen 
Kunnan ja työ- ja elinkeinotoimiston on seurattava kotoutumissuunnitelman toteutumista. Kotoutumissuunnitelmaa tarkistetaan vähintään kerran vuodessa. Lisäksi suunnitelmaa tarkistetaan tarvittaessa ennen suunnitelmassa sovittujen toimenpiteiden päättymistä. Suunnitelmaa voidaan tarkistaa myös osapuolten sitä erikseen pyytäessä.  
Kunnan ja työ- ja elinkeinotoimiston on neuvoteltava maahanmuuttajan kanssa kotoutumissuunnitelman muuttamisesta ja keskeytyneen suunnitelman jatkamisesta. Suunnitelma katsotaan keskeytyneeksi kuukauden kuluttua siitä, kun maahanmuuttaja on työllistynyt pysyväisluontoisesti kokoaikatyöhön tai yritystoimintaan taikka aloittanut ammattiin tai tutkintoon johtavat päätoimiset opinnot.
Päätöksen työ- ja elinkeinotoimiston asiakkaana olevan maahanmuuttajan kotoutumissuunnitelman muuttamisesta tai keskeyttämisestä tekee työ- ja elinkeinotoimisto. Jos kunta on laatinut kotoutumissuunnitelman, tässä tarkoitetun päätöksen tekee kunta.
Jos maahanmuuttaja ilmoittautuu uudelleen työttömäksi työnhakijaksi, keskeytyneen suunnitelman jatkamisesta on sovittava viimeistään viikon kuluttua siitä, kun maahanmuuttaja on merkitty työhallinnon asiakastietojärjestelmään.
19 § Kotoutumistuki
Kotoutumistuki on maahanmuuttajalle kotoutumissuunnitelman aikaisen toimeentulon turvaamiseksi tarkoitettu tuki. 
Kotoutumistuki muodostetaan työttömyysturvalain mukaisesta työmarkkinatuesta tai toimeentulotuesta annetun lain mukaisesta toimeentulotuesta. Oikeus kotoutumistukeen työmarkkinatukena määräytyy työttömyysturvalain mukaisesti. Oikeus kotoutumistukeen toimeentulotukena määräytyy toimeentulotuesta annetun lain mukaisesti.
20 § Kotoutumiskoulutus

Maahanmuuttajille järjestetään suomen tai ruotsin kielen opetusta kotoutumiskoulutuksena, jota annetaan opetushallituksen aikuisten maahanmuuttajien kotoutumiskoulutuksen opetussuunnitelmasuositusten mukaisesti. Kotoutumiskoulutus sisältää lisäksi muuta opetusta, joka edistää työelämään ja jatkokoulutukseen pääsyä sekä yhteiskunnallisia, kulttuurisia ja elämänhallintaan liittyviä valmiuksia. Kotoutumiskoulutukseen voi sisältyä myös aikaisemmin hankitun osaamisen tunnistamista ja tunnustamista sekä ammatillista suunnittelua ja uraohjausta. 

Kotoutumiskoulutuksen tavoitteena on, että maahanmuuttaja saavuttaa suomen tai ruotsin kielessä keskimäärin tason B1.1, jos kielen opiskelusta kotoutumissuunnitelmassa erikseen on sovittu. 

Tavoite voidaan kotoutumissuunnitelmassa erityisestä syystä asettaa 2 momentissa säädettyä alemmalle tasolle.

21 § Kotoutumiskoulutuksen järjestäminen ja maahanmuuttajan ohjaaminen koulutukseen

Kotoutumiskoulutus toteutetaan pääsääntöisesti työvoimapoliittisena aikuiskoulutuksena siten kuin julkisesta työvoimapalvelusta annetussa laissa säädetään. Kotoutumiskoulutusta voidaan järjestää myös omaehtoisena opiskeluna.

Elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus järjestää kotoutumiskoulutusta toimialueellaan. 

Työ- ja elinkeinotoimisto ohjaa maahanmuuttajan työvoimapoliittisena aikuiskoulutuksena järjestettävään kotoutumiskoulutukseen tai hakeutumaan omaehtoiseen opiskeluun. 

Kunta voi järjestää sekä koulutusta että ohjata maahanmuuttajan hakeutumaan joko järjestämäänsä koulutukseen tai muun toimijan järjestämään omaehtoiseen opiskeluun.
22 § Omaehtoisen opiskelun tukeminen
Työ- ja elinkeinotoimisto voi päättää, että maahanmuuttajan kotoutumista edistävää omaehtoista opiskelua tuetaan samoin edellytyksin kuin työvoimapoliittista aikuiskoulutusta.
Jos työ- ja elinkeinotoimisto tekee 1 momentissa tarkoitetun päätöksen, omaehtoiseen opiskeluun sovelletaan, mitä julkisesta työvoimapalvelusta annetussa laissa säädetään työvoimapoliittiseen aikuiskoulutukseen osallistuvan oikeuksista ja velvollisuuksista. 
Kotoutumista edistävän omaehtoisen opiskelun aloittamisesta on sovittava kotoutumissuunnitelmassa ennen sen aloittamista. Omaehtoisen opiskelun tukemisesta voidaan kuitenkin päättää opintojen alkamisen jälkeen, jos siihen on painava syy.
Omaehtoista opiskelua voidaan tukea opintojen muodostamaa kokonaisuutta kohti enintään 24 kuukauden ajan.
23 § Omaehtoisen opiskelun tukemisen edellytykset

Maahanmuuttajan kotoutumista ja työllistymistä edistävän omaehtoisen opiskelun tukeminen edellyttää, että se on suomen tai ruotsin kielen opiskelua taikka opiskelu tapahtuu pääasiassa suomen tai ruotsin kielellä. 

Tuettavaan omaehtoiseen opiskeluun voi opintojen lisäksi sisältyä työharjoittelua tai kansalaisjärjestö- taikka muuta vapaaehtoistoimintaa. Tuettavan omaehtoisen opiskelun kestosta vähintään puolet tulee olla opintoja tai niihin liittyvien tehtävien suorittamista.

Omaehtoisena opiskeluna voidaan 1 ja 2 momentissa säädettyjen edellytysten täyttyessä tukea:

1) perusopetusta, jos maahanmuuttajalla ei ole riittäviä perusopetuksessa annettavia tietoja ja taitoja;

2) lukio-opintoja, jos puuttuva opintosuoritus tai aiempi opintomenestys on todennäköisesti esteenä jatko-opinnoille;

3) maahanmuuttajille tarkoitettua ammatilliseen peruskoulutukseen valmistavaa koulutusta tai ammatillista koulutusta ammatillisen tutkinnon suorittamiseksi tai ammattitaidon täydentämiseksi;

4) korkeakoulututkintoon tähtäävää opetusta, jos maahanmuuttaja osoittaa korkeakoulun antamalla todistuksella suorittaneensa vähintään puolet tutkintoon tarvittavista opinnoista ulkomailla ennen Suomeen muuttoaan;

5) vapaan sivistystyön organisaatioiden järjestämää koulutusta; ja

6) korkeasti koulutettujen maahanmuuttajien täydennys- ja pätevöittämiskoulutusta.

24 § Omaehtoisen opiskelun seuranta ja opiskelun keskeyttäminen

Maahanmuuttajan on osallistuttava säännöllisesti koulutus- tai opintosuunnitelman mukaiseen opetukseen. Työ- ja elinkeinotoimisto ja kunta seuraavat maahanmuuttajan opintojen etenemistä kotoutumissuunnitelmassa sovitulla tavalla.

Jos maahanmuuttaja ei osallistu säännöllisesti opetukseen tai ei etene opinnoissaan koulutus- tai opintosuunnitelman mukaisesti, työ- ja elinkeinotoimisto voi päättää, ettei maahanmuuttajan omaehtoista opiskelua voida enää tukea 22 §:ssä tarkoitetulla tavalla.

Jos maahanmuuttaja on ollut poissa ilman hyväksyttävää syytä koulutus- tai opintosuunnitelman mukaisista opinnoista, eikä tämän vuoksi kykene hyväksyttävästi suoriutumaan suunnitelman mukaisista opinnoista, tai jos hän on muuten olennaisesti laiminlyönyt opintojaan, omaehtoisen opiskelun tukeminen lakkaa poissaolon tai laiminlyönnin alkamisen ajankohdasta. Työ- ja elinkeinotoimisto tekee päätöksen siitä, että opiskelua ei enää tueta.

Maahanmuuttajalle on varattava tilaisuus tulla kuulluksi ennen 2 ja 3 momentissa tarkoitetun työ- ja elinkeinotoimiston päätöksen tekemistä.

25 § Koulutuspalvelujen tuottajan tietojenantovelvollisuus

Jos työ- ja elinkeinotoimisto tekee 22 §:n 1 momentissa tarkoitetun päätöksen omaehtoisen opiskelun tukemisesta, koulutuspalvelujen tuottajan tietojenantovelvollisuuteen sovelletaan, mitä julkisesta työvoimapalvelusta annetun lain 9 luvun 9 §:ssä säädetään.

26 § Muut kotoutumista tukevat ja edistävät toimenpiteet ja palvelut 
Sen lisäksi mitä edellä on säädetty, kotoutumista edistävinä ja tukevina toimenpiteinä ja palveluina voidaan järjestää:
1) alaikäisten maahanmuuttajien erityistarpeiden vaatimia ja lastensuojelun jälkihuoltoon rinnastettavia toimenpiteitä ja palveluja; 
2) erityisiä toimenpiteitä tarvitsevien maahanmuuttajien palveluja ja tukitoimia; 
3) muita toimenpiteitä ja palveluja, jotka kannustavat maahanmuuttajaa omatoimisesti hankkimaan yhteiskunnassa tarvittavia tietoja ja taitoja.
3 luku Kunnan kotouttamispolitiikka ja kotoutumisen edistäminen paikallistasolla 

27 § Kunnan kotouttamispolitiikka

Kunnan kotouttamispolitiikan tavoitteena on tukea paikallisesti tai seutukunnallisesti kansainvälisyyttä, monimuotoisuutta, tasa-arvoa ja yhdenvertaista kohtelua sekä edistää myönteistä vuorovaikutusta eri väestöryhmien välillä kehittämällä monimuotoista kaupunki- ja palvelurakennetta, tarjoamalla toimintatiloja ja ehkäisemällä maahanmuuttajien eriytymistä omille asuinalueille.

Lisäksi kunnan kotouttamispolitiikan tavoitteena on edistää hyviä etnisiä suhteita ja kulttuurien välistä vuoropuhelua, yhdenvertaisuutta ja maahanmuuttajaryhmien osallisuutta sekä tukea mahdollisuuksia oman kielen ja kulttuurin säilyttämiseen. 

Maahanmuuttajaväestön tarpeet ja kotoutumisen edistäminen on otettava huomioon kunnan eri toimialojen yleisessä suunnittelussa, toteuttamisessa, seurannassa ja arvioinnissa. Kunnan palveluja voidaan täydentää tarvittaessa maahanmuuttajalle kohdennetuilla erityisillä kotoutumista edistävillä toimenpiteillä ja palveluilla.
 
28 § Kunnan tehtävät
Kunnalla on yleis- ja yhteensovittamisvastuu maahanmuuttajien kotouttamisen kehittämisestä, suunnittelusta ja seurannasta paikallistasolla.  
Kunnan on huolehdittava siitä, että kunnan palvelut soveltuvat myös maahanmuuttajille. Lisäksi kunnan on huolehdittava siitä, että maahanmuuttajien tässä laissa tarkoitetut palvelut ja tukitoimet järjestetään sisällöltään ja laajuudeltaan sellaisina kuin kunnassa esiintyvä tarve edellyttää.
Kunnan on huolehdittava kunnan oman henkilöstön maahanmuuttajien kotoutumisen edistämiseen liittyvän osaamisen kehittämisestä.
Maahanmuuttajille tarkoitettuja palveluita ja tukitoimia voidaan järjestää myös alueellisesti tai seudullisesti kuntien yhteistyönä. 
29 § Monialainen yhteistyö paikallistasolla
Paikalliset viranomaiset kehittävät kotouttamista monialaisena yhteistyönä. Yhteistyöhön osallistuvat ainakin opetus-, sosiaali- ja terveys-, kulttuuri-, liikunta- ja nuorisopalveluista vastaavat viranomaiset sekä asumisesta ja kaavoituksesta vastaavat viranomaiset. Lisäksi yhteistyöhön osallistuvat työ- ja elinkeinotoimisto ja poliisi sekä kotoutumista edistäviä toimenpiteitä ja palveluita tarjoavat tahot.

Kunta voi asettaa yhteistyössä paikallisten työmarkkina-, yrittäjä- ja kansalaisjärjestöjen kanssa kotouttamisen suunnittelun ja toimeenpanon kehittämistä sekä etnisten suhteiden edistämistä varten kunnan tai useamman kunnan yhteisen paikallistason neuvottelukunnan. 

Kunta ja työ- ja elinkeinotoimisto vastaavat yhdessä kotoutumista edistävien ja tukevien toimenpiteiden ja palvelujen järjestämisestä, niihin ohjauksessa sekä niiden seurannasta. Ne voivat lisäksi laatia paikallisia tai seudullisia yhteistyösopimuksia kotoutumista edistävien ja tukevien palveluiden järjestämisestä alueellaan.

30 § Kunnan kotouttamisohjelma

Kunnan tai useamman kunnan yhdessä on laadittava kotoutumisen edistämiseksi ja monialaisen yhteistyön vahvistamiseksi kotouttamisohjelma, joka hyväksytään kunkin kunnan kunnanvaltuustossa ja jota tarkistetaan vähintään kerran neljässä vuodessa. Ohjelma otetaan huomioon kuntalain (365/1995) 65 §:n mukaista talousarviota ja -suunnitelmaa laadittaessa. 

Elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus, työ- ja elinkeinotoimisto, Kansaneläkelaitos ja muut kunnan alueella toimivat viranomaiset sekä paikalliset maahanmuuttaja-, kansalais-, työntekijä- ja työnantajajärjestöt ja uskonnolliset yhteisöt voivat osallistua kotouttamisohjelman laadintaan, toteutukseen ja sen toimeenpanon seurantaan. 

31 § Kunnan kotouttamisohjelman sisältö
Kunnan kotouttamisohjelma sisältää:
1) ohjelman toteutuksen kytkennän kunnan talousarvioon sekä kunnan muuhun strategiseen suunnitteluun ja seurantaan;

2) suunnitelman kunnan yleisten palvelujen soveltumisesta maahanmuuttajille sekä suunnitelman erityisesti kotoutumista edistävistä ja tukevista toimenpiteistä; 

3) tiedon kotouttamisen yhteensovittamisesta vastaavasta kunnan viranomaisesta sekä eri toimenpiteistä vastaavista tahoista;

4) suunnitelman lasten ja nuorten kotoutumisen sekä sosiaalisen vahvistamisen edistämisestä;

5) suunnitelman työvoiman ulkopuolella olevien ryhmien, kuten ikääntyneiden, vammaisten ja kotiäitien ja luku- ja kirjoitustaidottomien henkilöiden kotoutumisen ja sosiaalisen vahvistamisen edistämisestä;

6) monivuotisen suunnitelman pakolaisten ja kansainvälistä suojelua saaneiden kuntaan osoittamisesta ja kotoutumisen edistämisestä;

7) suunnitelman hyvien etnisten suhteiden ja kulttuurien välisen vuoropuhelun edistämiseksi; sekä

8) suunnitelman kotoutumisen ja kunnan kotouttamisohjelman seurannaksi ja päivittämiseksi.

Kunnan kotouttamisohjelmassa tulee lisäksi määritellä kunnan ja kansalaisyhteiskunnan väliset yhteistyömuodot. Kunnan kotouttamisohjelma voi sisältää myös muitakin kuin 1 momentissa mainittuja suunnitelmia ja toimenpiteitä. 

32 § Maahanmuuttajien perheryhmäkoti 

Maahanmuuttajien perheryhmäkoti on tarkoitettu pakolaisille tai kansainvälistä suojelua saaneille, jotka ovat saapuneet yksin alaikäisinä ja hakeneet Suomessa turvapaikkaa. 

Maahanmuuttajien perheryhmäkodin päätehtävänä on nuorten kotoutumisen tukeminen. Nuoret asuvat maahanmuuttajien perheryhmäkodissa kunnes täyttävät 18 vuotta tai kunnes perheenyhdistäminen toteutuu.

Perheryhmäkodin asiakkaiden hoivan, kasvatuksen ja kehityksen erityistarpeet tulee ottaa huomioon kotouttamisen tai palveluiden järjestämisessä ja kuntaan osoittamisessa. 

Kunta voi, neuvoteltuaan elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksen kanssa ja tarvittaessa alueella toimivan vastaanottokeskuksen kanssa, järjestää maahanmuuttajien perheryhmäkodin tai vastaavan asumisyksikön 1 momentissa tarkoitettujen henkilöiden hoivan, kasvatuksen ja kotouttamisen turvaamiseksi tai järjestää edellä mainittujen henkilöiden tarpeiden mukaiset palvelut ostopalveluina.

Elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus sopii kunnan kanssa, miten 1 momentissa tarkoitettujen ryhmien erityistarpeet otetaan huomioon palvelujärjestelmässä.

Perheryhmäkodin ylläpitämisestä kunnalle aiheutuneet kustannukset korvataan sen mukaan kuin 6 luvussa säädetään.

4 luku. Valtion kotouttamispolitiikka ja kotoutumista edistävät toimet

33 § Valtion kotouttamisohjelma
Valtioneuvosto päättää valtakunnallisesta kotouttamisen kehittämisestä laatimalla kotouttamisen tavoitteet osoittavan valtion kotouttamisohjelman neljäksi vuodeksi kerrallaan. 
Sisäasiainministeriö vastaa ohjelman valmistelusta. Kotouttamisen kehittämisen kannalta keskeiset ministeriöt määrittelevät hallinnonalaansa varten kotouttamisen kehittämisen tavoitteet ja toimenpiteet osana hallinnonalansa suunnittelua. 
Valtion kotouttamisohjelman toteuttaminen rahoitetaan valtion talousarvion rajoissa.
34 § Sisäasiainministeriön tehtävät
Sisäasiainministeriö vastaa:
1) kotouttamispolitiikan yleisestä kehittämisestä, suunnittelusta ja ohjauksesta; 
2) kotouttamispolitiikan yhteensovittamisesta; 
3) kotouttamispolitiikan valtakunnallisesta arvioinnista ja seurannasta; ja

4) hyvien etnisten suhteiden edistämisen yhteensovittamisesta yhteiskunnassa.
 
Sisäasiainministeriö ohjaa elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksia kotouttamisen, kotoutumisen ja hyvien etnisten suhteiden edistämiseen liittyvissä tehtävissä alue- ja paikallistasolla. 

35 § Ministeriöiden välinen yhteistyöelin

Ministeriöiden välisen kotouttamista koskevan yhteistyön ja tiedonkulun edistämiseksi sekä toimenpiteiden yhteensovittamiseksi sisäasiainministeriön apuna toimii kotouttamisen kannalta keskeisten ministeriöiden edustajista muodostettu yhteistyöelin. 

36 § Elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksen tehtävät

Elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus vastaa maahanmuuttajien kotouttamisen ja hyvien etnisten suhteiden edistämisen yhteensovittamisesta ja muista sille tässä laissa erikseen säädetyistä tehtävistä toimialueellaan.

Edellä 1 momentissa tarkoitettuja tehtäviä ovat:

1) kotouttamisen alueellinen yhteistyö, yhteensovittaminen ja seuranta;

2) kuntien tukeminen ja neuvonta kotoutumisen edistämisessä;

3) työ- ja elinkeinotoimistojen ohjaus, neuvonta ja osaamisen kehittäminen kotouttamisessa ja työllistymisen edistämisessä;

4) oppivelvollisuusiän ylittäneiden maahanmuuttajien kotoutumiskoulutuksen suunnittelu ja hankinta sekä sen toteutuksen valvonta;

5) pakolaisten ja kansainvälistä suojelua saaneiden kuntiin osoittamisen alueellisen strategian laatiminen ja toimeenpano; sekä

6) hyvien etnisten suhteiden ja kulttuurien välisen vuoropuhelun edistäminen. 

Elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus ohjaa toimialueensa kuntien kotouttamisohjelmien laadintaa ja seuraa niiden toteuttamista. Elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus toimittaa sisäasiainministeriölle vuosittain tiedot alueensa kotouttamisohjelmista ja niiden toimeenpanosta.

37§ Aluehallintoviraston tehtävät
Aluehallintovirasto vastaa toimialaansa kuuluvissa asioissa maahanmuuttajien kotoutumista edistävien ja tukevien toimenpiteiden ja palveluiden suunnittelusta, ohjauksesta ja valvonnasta sekä huolehtii, että maahanmuuttajien tarpeet otetaan huomioon muita aluehallintoviraston toimialaan kuuluvia palveluja ja toimenpiteitä suunniteltaessa ja järjestettäessä. 
38§ Alueellinen maahanmuuttoasiain toimikunta
Elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus voi asettaa alueellisen maahanmuuttoasiain toimikunnan. Toimikunnan tehtävänä on maahanmuuttajien kotouttamisen kehittäminen ja suunnittelu sekä yhdenvertaisuuden edistäminen. Toimikunnalla voi olla muitakin maahanmuuttoon liittyviä tehtäviä. 
39 Työ- ja elinkeinotoimistojen tehtävät

Työ- ja elinkeinotoimiston vastaa maahanmuuttajien kotoutumista edistävistä ja tukevista työvoimapalveluista ja muista toimenpiteistä työnhakijaksi ilmoittautuneille maahanmuuttajille ja muista sille tässä laissa osoitetuista tehtävistä. 

Työ- ja elinkeinotoimiston on huolehdittava siitä, että sen kaikki palvelut soveltuvat myös maahanmuuttajille.

5 luku. Pakolaisten ja kansainvälistä suojelua saaneiden kuntaan osoittaminen

40 § Sopimus kuntaan osoittamisesta ja kotoutumisen edistämisestä

Elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus voi tehdä yhden tai useamman kunnan kanssa sopimuksen pakolaisten ja kansainvälistä suojelua saaneiden kuntaan osoittamisesta ja kotoutumisen edistämisestä. 

Sopimus on monivuotinen ja sitä tarkistetaan vuosittain. 

41 § Suunnitelma kuntaan osoittamisesta ja kotoutumisen edistämisestä

Tehtyään 40 §:ssä tarkoitetun sopimuksen kunta laatii yksin tai yhdessä muiden kuntien kanssa monivuotisen suunnitelman pakolaisten ja kansainvälistä suojelua saaneiden kuntaan osoittamisesta ja kotoutumisen edistämisestä osana kotouttamisohjelmaa. 

Suunnitelman tulee sisältää 1 momentissa tarkoitettujen henkilöiden erityistarpeiden tunnistaminen sekä palveluiden ja toimenpiteiden järjestäminen kunnassa.  

42 § Kuntaan osoittaminen

Elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus antaa pakolaiselle tai kansainvälistä suojelua saaneelle osoittamispäätöksen siihen kuntaan, jonka kanssa se on tehnyt 40 §:ssä tarkoitetun sopimuksen. 

6 luku. Kustannusten korvaaminen

43 § Valtion korvaus kunnille

Elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus korvaa kunnalle valtion talousarvion rajoissa tässä laissa tarkoitettujen toimenpiteiden järjestämisestä aiheutuvat kustannukset sen mukaan kuin jäljempänä säädetään. 

Pakolaisista ja kansainvälistä suojelua saaneista kunnalle aiheutuneiden kustannusten korvaamisen edellytyksenä on, että kunta on laatinut 30 §:ssä tarkoitetun kunnan kotouttamisohjelman ja tehnyt 40 §:ssä tarkoitetun sopimuksen elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksen kanssa. 

44 § Korvattavat kustannukset

Kunnalle korvataan valtion varoista kustannukset, jotka ovat aiheutuneet:

1) 9 §:n mukaan maahanmuuttajalle tehdystä alkukartoituksesta;

2) pakolaisten ja kansainvälistä suojelua saaneiden kuntaan osoittamisesta, ohjauksesta, neuvonnasta ja muista kotoutumista tukevien toimenpiteiden järjestämisestä; 

3) niiden pakolaisten ja kansainvälistä suojelua saaneiden, jotka ovat saapuneet maahan vailla huoltajaa alaikäisenä turvapaikanhakijoina lasten ja nuorten hoivan, kasvatuksen ja kotoutumisen tukemisesta;

4) tulkin käyttämisestä;

5) pakolaisille ja kansainvälistä suojelua saaneille maksetusta kotoutumistuesta tai toimeentulotuesta;

6) paluumuuttoavustuksesta;

7) entisen Neuvostoliiton alueelta paluumuuttajina tulleiden henkilöiden toimeentulotuen sekä heille annetun sosiaali- ja terveydenhuollon erityiskustannusten maksamisesta:

8) heimoveteraanien hoidosta ja huollosta;

9) kunnassa asuvien ihmiskaupan uhrien sosiaali- ja terveys- ja muiden palveluiden järjestämisestä;

Korvaus maksetaan joko laskennallisen perusteen mukaan tai erillisenä korvauksena.

45 § Laskennallinen korvaus

Edellä 44 §:n 1 momentin 2 kohdassa tarkoitetuista kustannuksista maksetaan kunnalle laskennallista korvausta.

Laskennallinen korvaus maksetaan korvauksen piirissä olevien henkilöiden määrän perusteella. 

Laskennallisen korvauksen suuruudesta säädetään valtioneuvoston asetuksella.

46 § Korvaus kunnan maksamasta kotoutumistuesta ja toimeentulotuesta

Korvaus 44 §:n 1 momentin 5 kohdassa tarkoitetusta kotoutumistuesta ja toimeentulotuesta maksetaan kunnalle aiheutuneiden todellisten kustannusten perusteella. 

47 § Erillisten kustannusten korvaaminen

Kunnalle korvataan 9 §:n mukaan maahanmuuttajalle tehdystä alkukartoituksesta aiheutuneet kustannukset erillisenä kustannuksena.

Pakolaisten ja kansainvälistä suojelua saaneiden osalta erillisinä kustannuksina korvataan:

1) kunnan järjestämän tulkkipalvelun kustannukset;

2) alaikäisen ilman huoltajaa saapuneen henkilön sijoittamisesta perheryhmäkotiin sekä perhehoidosta, asumisen tukipalveluista ja muista lastensuojelun palveluihin rinnastettavista toimenpiteistä aiheutuvat kustannukset siihen saakka kunnes alaikäinen täyttää 18 vuotta;

3) vamman tai sairauden edellyttämän pitkäaikaisen sosiaali- ja terveydenhuollon järjestämisestä kunnalle aiheutuvat huomattavat kustannukset, jos henkilö on ollut huollon tai hoidon tarpeessa Suomeen saapuessaan;

4) erityisistä syistä muut kunnalle aiheutuneet kustannukset.

48 § Korvausaika ja korvauksen maksaminen

Kustannukset korvataan siitä alkaen, kun henkilölle, jonka kunnassa asumisen perusteella korvaus maksetaan, on rekisteröity ensimmäinen kotikunta väestötietojärjestelmään. 

Laskennallista korvausta maksetaan kolmen vuoden ajalta. Suomeen pakolaiskiintiössä otetuista henkilöistä laskennallista korvausta maksetaan kuitenkin neljän vuoden ajalta.
  
Erilliset kustannukset korvataan enintään kymmeneltä vuodelta. Tulkkauskustannukset korvataan kuitenkin ilman määräaikaa. 

49 § Päätös korvauksen maksamisesta

Elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus päättää korvauksen maksamisesta kunnalle sen tekemän hakemuksen perusteella.

Elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus maksaa oleskeluluvan saaneen alaikäiselle määrätyn edustajan palkkion ja edustamisesta aiheutuvat kulut hakemuksesta.

50 § Maksetun korvauksen palautusvelvollisuus

Elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus voi määrätä kunnan palauttamaan valtion maksaman korvauksen tai osan siitä, jos korvauksen suorittamista varten on annettu virheellisiä tai erehdyttäviä tietoja tai muutoin käy selville, että korvaus on suoritettu perusteettomasti.

Palautettavalle määrälle on suoritettava korkolain (633/1982) 4 §:n 1 momentin mukaan määräytyvän korkokannan suuruinen viivästyskorko.

Elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksen päätös kunnalle perusteettomasti maksetun korvauksen palauttamisesta on tehtävä viimeistään viidentenä kalenterivuonna sen toimintavuoden päättymisestä, jolta korvaus on maksettu.

51 § Paluumuuttoavustus 
Paluumuuttoavustusta voidaan myöntää valtion talousarviossa tarkoitusta varten osoitetun määrärahan rajoissa pakolaiselle tai kansainvälistä suojelua saaneelle, joka palaa vapaaehtoisesti kotimaahansa tai lähtömaahansa. Kunta voi myöntää paluumuuttoavustuksena kohtuulliset matkakustannukset ja muuttokustannukset sekä avustusta paluumaahan asettumista varten. Avustus asettumista varten on yksin muuttavalle henkilölle enintään toimeentulotuen perusosan määrä kahdelta kuukaudelta ja perheelle enintään edellä tarkoitettu määrä kaksinkertaisena. 
Paluumuuttoavustusta koskevien kustannusten korvaukseen, avustukseen ja muutoksenhakuun sovelletaan muutoin, mitä valtionavustuslaissa (688/2001) säädetään.

7 luku Henkilörekisterit ja tietosuoja

52 § Kuntaanosoitusrekisteri

Kuntaanosoitusrekisteri on automaattisen tietojenkäsittelyn avulla 42 §:ssä tarkoitettua pakolaisten ja kansainvälistä suojelua saaneiden kuntaan osoittamista varten pidettävä henkilörekisteri. 

Rekisteriin saa kerätä ja tallettaa kuntaan osoitettavien pakolaisten, kansainvälistä suojelua saaneiden ja heidän Suomessa olevien perheenjäsentensä:

1) tunnistetiedot sekä syntymäpaikkaa ja kansalaisuutta koskevat tiedot;

2) kielitaitoa, koulutusta, ammattitaitoa ja työkokemusta koskevia tietoja; sekä

3) rekisteröidyn suostumuksella hänen etnistä alkuperäänsä ja uskonnollista vakaumustaan koskevia tietoja.

Lisäksi rekisteriin saa tallettaa tiedon siitä, mihin kuntaan henkilö on osoitettu.

Kuntaanosoitusrekisteriä pitää elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus.

53 § Tietojen luovuttaminen kuntaanosoitusrekisteristä

Elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus saa luovuttaa kuntaanosoitusrekisteristä Maahanmuuttovirastolle ja työ- ja elinkeinotoimistolle tietoja, jotka ovat tarpeen niille ulkomaalaislaissa tai muussa laissa säädettyjen tehtävien hoitamista varten.

Tiedot voidaan luovuttaa myös teknisen käyttöyhteyden avulla. Ennen tietojen luovuttamista teknisten käyttöyhteyden avulla on tietoja pyytävän viranomaisen esitettävä selvitys tietojen suojaamisesta henkilötietolain 32 §:n 1 momentissa tarkoitetulla tavalla.

54 § Tietojen poistaminen kuntaanosoitusrekisteristä

Kuntaanosoitusrekisteriin talletetut rekisteröityä koskevat tiedot poistetaan viiden vuoden kuluttua häntä koskevan viimeisen tiedon merkitsemisestä.

55 § Tiedonsaantioikeus

Valtion ja kunnan viranomaisella on salassapitosäännösten estämättä oikeus saada muilta valtion tai kuntien viranomaisilta maksutta tässä laissa tarkoitettujen tehtävien suorittamista varten tarvittavia tietoja.

Tiedot voidaan luovuttaa myös teknisen käyttöyhteyden avulla. Ennen tietojen luovuttamista teknisten käyttöyhteyden avulla on tietoja pyytävän viranomaisen esitettävä selvitys tietojen suojaamisesta henkilötietolain 32 §:n 1 momentissa tarkoitetulla tavalla.

56 § Salassapitovelvollisuus

Tässä laissa tarkoitettuja tehtäviä suorittavat henkilöt eivät saa ilman maahanmuuttajan tai tämän huoltajan tai hänelle määrätyn edustajan lupaa ilmaista maahanmuuttajan yksityistä tai perheen salaisuutta ja henkilökohtaisia oloja koskevia tietoja.

Mitä 1 momentissa säädetään, ei estä asian ilmaisemista sille, jolla on lain nojalla oikeus saada asiasta tieto.

8 luku. Osallisena Suomessa -kokeilu 

57 § Kokeilun sisältö

Tässä luvussa säädetään Osallisena Suomessa -kokeilusta.  Kunta, useampi kunta yhdessä tai kunta ja työ- ja elinkeinotoimisto yhdessä voivat kokeilun voimassaolon aikana kokeilla kotoutumiskoulutuksen uusia koulutuskokonaisuuksia, kotoutumiskoulutuksen hankkimista ja järjestämistä sekä koulutukseen ohjaamista siten kuin tässä luvussa säädetään.  

Lisäksi kunta voi kokeilla maahanmuuttajalasten ja -nuorten kotoutumista edistäviä toimenpiteitä perusopetuksessa ja päivähoidossa siten kuin tässä luvussa säädetään. 

Osallisena Suomessa - kokeilun toimenpiteet suunnitellaan ja järjestetään seuraavin asiakaslähtöisin koulutuskokonaisuuksin:

1)	työmarkkinoille suuntavat ja työmarkkinoilla olevat maahanmuuttajat (kotoutumispolku 1);

2)	erityistä tukea tarvitsevat maahanmuuttajat (kotoutumispolku 2); sekä
 
3)	maahanmuuttajalapset ja -nuoret (kotoutumispolku3).

58 § Kokeilun suhde muuhun lainsäädäntöön

Kokeilussa sovelletaan tämän lain, julkisesta työvoimapalvelusta annetun lain, lasten päivähoidosta annetun lain (36/1973) sekä lasten kotihoidon ja yksityisen hoidon tuesta annetun lain (1128/1996) säännöksiä, jollei tässä luvussa toisin säädetä.
 
59 § Kokeilun tarkoitus 

Kokeilun tarkoituksena on kokeilla maahanmuuttajien kotoutumiskoulutuksen henkilöpiirin laajentamista sekä uusia tapoja hankkia ja järjestää kotoutumiskoulutusta. Lisäksi tarkoituksena on 
tehostaa kotoutumiskoulutuksen vaikuttavuutta kokeilemalla uusia asiakaslähtöisiä koulutussisältöjä. Etenkin suomen tai ruotsin kielen opetusta, yhteiskuntaan perehdyttävää opetusta sekä työllistymistä ja työelämään osallistumista tukevaa opetusta tehostetaan. 

Maahanmuuttajalasten ja -nuorten osalta kokeilun tarkoituksena on tehostaa suomen tai ruotsin kielen opetusta toisena kielenä ja oman äidinkielen opetusta. Lisäksi tarkoituksena on varmistaa, että perusopetusiän ylittäneet maahanmuuttajanuoret, joilla ei ole peruskoulun päättötodistusta, saavat opetusta

60 § Kokeilun soveltamisala 

Tätä lukua sovelletaan kokeiluun osallistuvissa kunnissa ja työ- ja elinkeinotoimistoissa tämän lain 2 §:n 3 momentissa tarkoitettuun henkilöön.

61 § Kokeilukunta

Kokeilukunta on kokeiluun hakemuksen perusteella hyväksytty kunta. Kokeiluun voi osallistua myös kokeilukunnassa sijaitseva työ- ja elinkeinotoimisto. 

62 § Kokeilukunnan velvollisuudet

Kokeilukunta vastaa kokeilun mukaisten toimenpiteiden suunnittelusta, yhteensovittamisesta ja toteuttamisesta siten kuin tässä luvussa tarkemmin säädetään. Kunta voi kokeilla kotoutumiskoulutusta tai lasten ja nuorten opetusta vahvistavia toimenpiteitä vain yhdellä 57 §:n 3 momentissa tarkoitetulla kotoutumispolulla.

Kokeilukunta osoittaa vastuutahon 1 momentissa tarkoitettujen tehtävien hoitamiseen. 

63 § Kokeiluun osallistuvaa työ- ja elinkeinotoimistoa koskevat säännökset

Kokeiluun osallistuva työ- ja elinkeinotoimisto hankkii 57 §:n 3 momentin mukaista kotoutumiskoulutusta kokeiluun osallistuvalle asiakkaalleen. 

Kokeilun mukaiseen koulutukseen osallistuvalla maahanmuuttajalla on oikeus hakeutua työ- ja elinkeinotoimiston asiakkaaksi riippumatta siitä, järjestetäänkö hänelle kotoutumiskoulutusta 57 §:n 3 momentin 1 vai 2 kohdan mukaisesti. 

Työ- ja elinkeinotoimiston kokeilun aikana järjestämään kotoutumiskoulutukseen sovelletaan tätä lakia, jollei julkisesta työvoimapalvelusta annetusta laista muuta johdu. 

64 § Kokeilun aikaisten toimenpiteiden yhteensovittaminen

Edellä 62 §:ssä tarkoitetut tehtävät suunnitellaan, toteutetaan ja yhteen sovitetaan tarpeellisilta osin kunnan, työ- ja elinkeinotoimiston, elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksen tai muun viranomaisen kanssa taikka koulutuksen järjestäjän tai muun palvelun tuottajan kesken. 

65 § Kokeilun aikaisen kotoutumiskoulutuksen hankinta

Kokeilussa voidaan poiketa julkisesta työvoimapalvelusta annetun lain 6 luvun työvoimapoliittisen koulutuksen hankintaa koskevista säännöksistä siten, että työ- ja elinkeinotoimisto voi hankkia kokeilun aikaista kotoutumiskoulutusta työvoimapoliittisena koulutuksena ilman koulutuksen tuottajien kilpailutusta. 

Kokeilussa voidaan poiketa julkista hankinnoista annetun lain (348/2007) säännöksistä siten, että kunta voi hankkia kokeilun aikaista kotoutumiskoulutusta ilman koulutuksen tuottajien kilpailutusta. 

Edellytyksenä 1 ja 2 momenttien soveltamiselle on, että koulutuksen tuottajan tarjoama koulutus vastaa 57 §:n 3 momentin mukaisia koulutuskokonaisuuksia.
 
Kunta hankkii kokeilun aikaisen kotoutumiskoulutuksen valtion talousarviossa koulutuksen hankkimista varten osoitetulla määrärahalla tai kunnalle muutoin osoitetulla rahoituksella. 

66 § Kokeilun aikaiseen kotoutumiskoulutukseen ohjaaminen ja maahanmuuttajan ohjaaminen koulutuksen aikana

Sen lisäksi, mitä tämän lain 9 §:ssä säädetään kunnan tai työ- ja elinkeinotoimiston tekemästä maahanmuuttajan alkukartoituksesta sekä ohjaamisesta koulutukseen ja muun viranomaisen tai palvelun järjestäjän palveluihin, kunta tai työ- ja elinkeinotoimisto, joka on tehnyt alkukartoituksen ohjaa maahanmuuttajan hänelle soveltuvaan kotoutumiskoulutukseen 57 §:n 3 momentissa tarkoitetut koulutuskokonaisuudet huomioiden. 

Kunta, työ- ja elinkeinotoimisto tai koulutuksen järjestäjä ohjaa maahanmuuttajaa kotoutumiskoulutuksen aikana siten, että siirtyminen koulutusjaksojen välillä tapahtuu tavoitteellisesti ilman pitkiä odotusaikoja. Maahanmuuttaja ohjataan tarvittaessa osallistumaan joustavasti eri koulutusjaksoihin sekä 57 §:n 3 momentissa tarkoitettuihin koulutuskokonaisuuksiin. 

67 § Kokeilun aikaiseen kotoutumiskoulutukseen valinta 

Jos kokeilun aikainen kotoutumiskoulutus toteutetaan työvoimapoliittisena koulutuksena, opiskelijavalinnasta vastaa työ- ja elinkeinotoimisto tai työ- ja elinkeinotoimisto ja koulutuksen järjestäjä yhdessä. 
 
Jos kokeilun aikainen kotoutumiskoulutus toteutetaan kunnan järjestämänä tai hankkimana, opiskelijavalinnasta vastaa kunta tai kunta ja koulutuksen järjestäjä yhdessä. 

Edellytyksenä kotoutumiskoulutukseen valinnalle on, että maahanmuuttajan arvioidaan soveltuvan kokeilun mukaiseen koulutukseen ja muihin toimenpiteisiin.

68 § Opiskelijan oikeudet ja velvollisuudet kunnan järjestämän kotoutumiskoulutuksen aikana

Kunnan järjestämän kotoutumiskoulutuksen aikaisiin opiskelijan oikeuksiin ja velvollisuuksiin sovelletaan mitä julkisesta työvoimapalvelusta annetun lain 6 luvun 8 §:ssä säädetään opiskelijan oikeuksista ja velvollisuuksista työvoimapoliittisen koulutuksen aikana. Opiskelijan säännöllistä opiskeluun osallistumista arvioitaessa otetaan huomioon maahanmuuttajan yksilöllisen tilanteen mukainen mahdollisuus osallistua koulutukseen.  

Lastaan kotona hoitavan maahanmuuttajan osalta kokeilussa voidaan poiketa lasten päivähoidosta annetun lain 11 a §:stä ja lasten kotihoidon ja yksityisen hoidon tuesta annetun lain 1 §:stä siten, että kunnan järjestämään opetukseen osallistuva maahanmuuttaja säilyttää oikeuden kotihoidon tukeen lapsen päivähoidosta huolimatta. Edellytyksenä poikkeamiselle on, että vanhempi osallistuu lapsen päivähoidon aikana kokeilun aikaiseen kotoutuskoulutukseen. 

Lapsen kokeilun aikaisen päivähoidon päivähoitomaksu määräytyy sosiaali- ja terveydenhuollon asiakasmaksuista annetun lain (734/1992) 7 a §:n nojalla. 

69 § Kokeilun aikaisen kotoutumiskoulutuksen määrä 

Kokeilun aikaisena kotoutumiskoulutuksena annetaan enintään 60 opintoviikkoa vastaava määrä opetusta ja muita kotoutumista edistäviä toimenpiteitä. 

70 § Todistus Osallisena Suomessa kotoutumiskoulutuksen suorittamisesta

Maahanmuuttajalle annetaan todistus Osallisena Suomessa -kotoutumiskoulutuksen suorittamisesta, jos hän on suorittanut koulutuskokonaisuuden määrän kotoutumiskoulutusta. 

71 § Kokeilun aikaisen kotoutumistuen maksaminen

Maahanmuuttajalla on oikeus kunnan maksamaan kotoutumistukeen ja ylläpitokorvaukseen ajalta, jolloin hän osallistuu kunnan järjestämään tai hankkimaan kotoutumiskoulutukseen. 

Kunnan maksamaan ylläpitokorvauksen sovelletaan julkisesta työvoimapalvelusta annetun lain 10 luvun säännöksiä ylläpitokorvauksesta. 

72 § Kokeilun toimenpiteet perusopetuksessa

Kokeilukunnissa kehitetään uusia toimintamalleja normaalien koulujärjestelmän polkujen puitteissa erityisesti perusopetukseen valmistavan opetuksen, suomi/ruotsi toisena kielenä -opetuksen ja oman äidinkielen opetuksen hyödyntämiseksi. 

73 § Kokeilusta aiheutuvien kustannusten korvaaminen

Kunnalle maksetaan korvausta kustannuksista, jotka sille on aiheutunut tämän luvun mukaisen kotoutumiskoulutuksen järjestämisen ja hankkimisen suunnittelusta ja ohjauksesta ja yhteensovittamisesta. Korvaukset maksetaan laskennallisena korvauksena siten kuin tämän lain 6 luvussa korvausten maksamisesta säädetään. 

74 § Kokeilun seuranta ja arviointi

Kokeilukunnat ja työ- ja elinkeinotoimistot huolehtivat kokeilun seurannasta ja arvioinnista. Ne ovat velvollisia antamaan alueensa elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskukselle ja sisäasiainministeriölle näiden pyytämät tiedot kokeilusta. Elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus laatii alueellaan toimivista kokeiluista arvioinnin, jonka se toimittaa sisäasiainministeriölle. Sisäasiainministeriö vastaa kokeilun loppuraportin laatimisesta. 

9 luku Erinäiset säännökset

75 § Muutoksenhaku

Jollei muualla laissa toisin säädetä, tässä laissa tarkoitettuun päätökseen saa hakea muutosta valittamalla hallinto-oikeuteen siten kuin hallintolainkäyttölaissa säädetään.

Muutoksenhausta työ- ja elinkeinotoimiston julkisesta työvoimapalvelusta annetun lain mukaiseen etuuspäätökseen säädetään julkisesta työvoimapalvelusta annetun lain 13 luvussa.

Muutoksenhausta työmarkkinatukea koskevaan kotoutumistukipäätökseen säädetään työttömyysturvalain 12 luvussa.

Muutoksenhausta toimeentulotukea koskevasta toimeentulotukipäätöksestä säädetään sosiaalihuoltolain (710/1982) 7 luvussa.

76 § Kotoutumista edistävään toimenpiteeseen osallistuvan vakuutusturva

Edellä 22 §:n tarkoitettuun maahanmuuttajan kotoutumista edistävään omaehtoiseen opiskeluun ja muihin yksilöllisesti sovittuihin toimenpiteisiin osallistuttaessa sattuneesta tapaturmasta tai siinä saadusta ammattitaudista suoritetaan työmarkkinatukea kotoutumistukena saavalle henkilölle korvaus valtion varoista samojen periaatteiden mukaan kuin tapaturmavakuutuslaissa (608/1948) säädetään tapaturmasta. Korvaus suoritetaan kuitenkin vain, jos vahingon kärsineellä ei ole oikeutta vähintään samansuuruiseen korvaukseen muun lain mukaan. 

Valtiokonttori käsittelee ensimmäisenä asteena asian, joka koskee korvauksen suorittamisesta valtion varoista 1 momentin nojalla. Valtiokonttorin tämän pykälän nojalla tekemään päätökseen haetaan muutosta siten kuin tapaturmavakuutuslain 5 luvussa säädetään.

Sisäasiainministeriö järjestää 1 momentissa tarkoitetuissa kotoutumista edistävissä toimenpiteissä oleville ryhmävastuuvakuutuksen. 

10 luku Voimaantulo- ja siirtymäsäännökset

77 § Voimaantulo

Tämä laki tulee voimaan x päivänä x-kuuta 2011.

Tämän lain 8 luku tulee voimaan 1 päivänä tammikuuta 2011 ja on voimassa 31 päivään joulukuuta 2013. 

Tällä lailla kumotaan maahanmuuttajien kotouttamisesta ja turvapaikanhakijoiden vastaanotosta 9 päivänä huhtikuuta 1999 annettu laki (493/1999) siihen myöhemmin tehtyine muutoksineen.    

78 § Siirtymäsäännös