HELSINGIN HALLINTO-OIKEUS		LAUSUNTO	1 (4)
PL 120, Ratapihantie 9
00521 HELSINKI
p. 010 36 42000, f. 010 36 42079				
s-posti helsinki.hao@om.fi		14.12.2004		H 00240/04

Oikeusministeriö

Viite:  Lausuntopyyntö 2.11.2004, OM040:00/2003
		             OM 36/41/2003

Lausunto ehdotuksesta hallituksen esitykseksi laiksi joukkoliikenteen 			tarkastusmaksusta annetun lain, rikoslain 17 luvun 6 §:n ja 				järjestyksenvalvojista annetun lain 1 §:n muuttamisesta 

		Oikeusministeriö on pyytänyt Helsingin hallinto-oikeudelta lausuntoa yllä 			mainituista ehdotuksista lakimuutoksiksi.

Esityksessä on ehdotettu joukkoliikenteen tarkastusmaksusta annetun lain muuttamista muun ohessa siten, että lain soveltamisala laajennetaan
		koko maata kattavaksi ja että lakia muutetaan muutoksenhaun osalta.
		Hallinto-oikeus keskittyy lausunnossaan näihin mainitun lakiluonnoksen 
		1 §:n mukaisen soveltamisalan laajentamisen ja erityisesti muutoksen-
		hakua koskevan 13 §:n vaikutusten arviointiin. Hallinto-oikeudella ei ole
		aihetta lausunnon antamiseen esityksestä muulta osin.

		Esityksessä on ehdotettu joukkoliikenteen tarkastusmaksusta annetun lain 			muutoksenhakua koskeva 13 § muutettavaksi seuraavaan muotoon: 			“Matkustaja, joka on tyytymätön tarkastusmaksun määräämistä koskevaan 			tarkastajan toimenpiteeseen, saa valittaa siitä 30 päivän kuluessa tiedoksi-			saannista hallinto-oikeuteen. Muutoksenhaussa sovelletaan muutoin, mitä 			hallintolainkäyttölaissa (586/1996) säädetään”. 

		Voimassa olevan lain 13 §:n mukaan toimivaltainen hallinto-oikeus on se 			hallinto-oikeus, jonka toimialueella tarkastusmaksu on määrätty. Tämän 			nykyisin voimassa olevan erityissäännöksen mukaisen toimivaltaisen 			tuomioistuimen määrittäminen edellyttää muutoksenhakuvaiheessa 			muun muassa aikataulujen mukaan tehtävää päättelyä paikasta, jossa 			tarkastusmaksu on määrätty.

		Esityksen yleisperusteluissa (sivu 17) on todettu, että ehdotettu laki tulisi 			merkitsemään sitä, että kunnan ja YTV:n päätöksestä valitettaisiin siihen 			hallinto-oikeuteen, jonka tuomiopiirissä  tarkastusmaksun määränneen 			viranomaisen toimialue on, ja ratahallintokeskuksen päätöksestä valitettai-			siin pääsääntöisesti siihen	hallinto-oikeuteen, jonka tuomiopiirissä tarkas-			tusmaksun saaneen henkilön kotipaikka on. Siirryttäessä ehdotuksen 			mukaisesti hallintolainkäyttölain 12 §:n yleissäännöksen mukaiseen toimi-			valtaisen tuomioistuimen määrittämiseen entisen erityissäännöksen sijasta, 			saattaisivat esimerkiksi pääkaupunkiseudun rautatieliikenteen tarkastus-			maksuista tehtyjä valituksia joutua ratkaisemaan myös muut hallinto-oikeu-			det kuin Helsingin hallinto-oikeus. Pääkaupunkiseudun junaliikenteestä voi 		myös kuvitella esim. tilanteen, jossa muualta Suomesta oleva henkilö ja
		pääkaupunkiseudulta oleva henkilö ovat molemmat samassa tilanteessa saa-
		neet tarkastusmaksun. Asioiden käytännön hoidon kannalta hallinto-oikeus
		päätyy pitämään voimassa olevan erityissäännöksen mukaista oikeuspaik-
		kaa selkeämpänä ja parempana vaihtoehtona. Huomioon on myös otettava,
		että tarkastustilanteessa on pystyttävä antamaan asianmukainen valitus-
		osoitus. 
 
		Yleisesti hyväksytty lähtökohta hallinto-oikeuden alalla on kaksiportainen 			muutoksenhakujärjestelmä. Esityksen yleisperusteluissa (sivu 17) on todet-			tu, että tarkastusmaksun perimisoikeuden saaneet julkisyhteisöt ovat hallin-			tolain 50 §:n nojalla matkustajan pyynnöstä poistaneet määrättyjä tarkastus-			maksuja ja että tämän vuoksi jo nykyisin on tosiasiassa käytössä kaksipor-			tainen muutoksenhakujärjestelmä. Hallinto-oikeuteen saapuvien tarkastus-			maksua koskevien valitusten määrä on tästä huolimatta huomattava.

		Helsingin hallinto-oikeus esittää, että muutoksenhakua koskevaa menette-			lyä muutetaan siten, että tarkastusmaksumääräykseen haetaan ensin oikai-			sua viranomaiselta, joka maksun on määrännyt, ja vasta oikaisupäätökseen 			haetaan muutosta hallinto-oikeudelta, kuten nykyisin on säädetty esimer-			kiksi pysäköintivirhemaksuvalitusten osalta.

		Tarkastusmaksun suhteellisen vähäiseen taloudelliseen intressiin nähden ja 			kun valitusta edeltäisi pakollinen oikaisumenettely, hallinto-oikeus ei 			pidä aiheellisena esityksen mukaista valitusoikeuden myöntämistä hallinto-			oikeuden päätöksestä korkeimpaan hallinto-oikeuteen ja vielä  ilman 			valituslupaa. Oikaisumenettelyn säätämisellä pakolliseksi saavutettaisiin 			Helsingin hallinto-oikeuden käsityksen mukaan tavoiteltu kaksiportainen 			muutoksenhakumahdollisuus  tämän laatuisissa asioissa tarkoituksenmukai-			sella tavalla. 

		Hallintolainkäytössä on sovellettu maksuja koskeviin 	säännönmukaisen 			valitusajan jälkeen myöhästyneinä saapuneisiin valituksiin verojen ja 			maksujen perimisestä ulosottotoimin annetun lain mukaista perustevalitus-			säännöstöä. Näin ollen voimassa oleva joukkoliikenteen tarkastusmak-			susta annetun lain 13 §:n 2 momentin mukainen säännös on ollut tarpee-			ton. Perustevalitusinstituution ulottamista tarkastusmaksumääräyksiin 			Helsingin hallinto-oikeus pitää sinänsä aiheettomana. Joissain verolaeissa 			(kuten arvonlisäverolaki 193 § 4 momentti) on säädetty, että laissa 				tarkoitettuihin asioihin ei sovelleta perustevalitusta koskevia säännöksiä.

		Esityksen mukaisen joukkoliikenteen tarkastusmaksusta annetun lain 
		1 §:ssä säädetyn soveltamisalan laajentamisen vaikutuksia Helsingin hal-
		linto-oikeuteen saapuvien asioiden määrän ja henkilöresurssien kannalta on 		vaikea arvioida. Etukäteen voitaneen kuitenkin todeta, ettei asioiden määrä 			nykyiseen verrattuna todennäköisesti ainakaan vähene.

		Oikaisumenettelyn edellyttäminen ja muutoksenhaun ohjaaminen vasta 			oikaisupäätöksestä hallinto-oikeuteen  vähentäisi hallinto-oikeuksiin saapu-			vien valitusten määrää oikeusturvaa vaarantamatta toivotulla tavalla.

		Lausunnon ovat valmistelleet hallinto-oikeustuomarit Matti Tamminen ja
		Leena Karhu.

		Hallinto-oikeuden ylituomari	Liisa Sahi

		Hallinto-oikeustuomari		Matti Tamminen