EDUSKUNNAN APULAISOIKEUSASIAMIES

Helsinki 21.1.2014 	Dnro 5018/5/13

Oikeusministeriö Lainvalmisteluosasto Yksityisoikeuden yksikkö

LAUSUNTO ISYYSLAIN UUDISTAMISTYÖRYHMÄN MIETINNÖSTÄ

Lainsäädäntöjohtaja  Antti T. Leinonen on pyytänyt eduskunnan oike­ usasiamieheltä lausuntoa isyyslain uudistamistyöryhmän mietinnöstä (Oikeusministeriön mietinläjä ja lausuntoja 56/2013).

1
Yleistä		lsyyslain   uudistaminen  on  tullut  ajankohtaiseksi  sen  vuoksi,  että vuonna 1975 säädetyn isyyslain  (700/1975) eräitä periaatteita  ei ole
enää pidetty ajanmukaisina. Erityisesti niiden säännösten, jotka kos­ kevat  isyytensä  tunnustamista   haluavan   miehen   mahdollisuuksia saada isyytensä selvitetyksi ja vahvistetuksi, on nykyisin pidetty liian rajoittavina. Tällaista lainsäädäntöä  on nähty syrjivän miehiä. Toisaal­ ta isyyden selvittämis- ja tunnustamismenettely  lastenvalvojan  luona on koettu tarpeettoman kankeaksi etenkin vakiintuneessa avoliitossa asuvien kannalta. Erityinen uudistamistarve koskee vuonna 1975 säädettyä isyyslain voimaanpanolakia.  Siinä on säädetty erityisestä viiden vuoden siirtymäkaudesta ennen isyyslakia syntyneiden lasten isyyden vahvistamiskanteita ajatellen. Euroopan ihmisoikeustuomiois­ tuin on kuitenkin antamissaan Suomea koskevissa ratkaisuissa (Grönmark,  Backlund, Laakso ja Röman) katsonut, että kanneoikeu­ den rajoittaminen viiteen vuoteen on loukannut valittajien Euroopan ihmisoikeussopimuksen turvaamaa oikeutta yksityiselämän kunnioi­ tukseen.

Uudistamistyöryhmän asettamista edelsi oikeusministeriössä laadittu arviomuistio, jonka pohjalta annoin myös lausunnon (2618/5/2011).

Oikeusministeriön asettama työryhmä on nähdäkseni yleisesti ottaen onnistunut ehdotuksissaan. Mainitsen tässä esimerkkinä vain tunnus­ tamismahdollisuuden varaamisen äitiysneuvolassa jo ennen lapsen syntymää  ja siihen sisältyvän rajoitetun mahdollisuuden  tunnustami­ sen peruuttamiseen lapsen syntymän jälkeen. Tällainen mahdollisuus kaikkein tavallisimpia isyyden tunnustamistilanteita ajatellen vaikuttaa yksinkertaiselta ja helpolta syntyvän lapsen perheen kannalta.

Tarkastelen  seuraavassa  sellaisia työryhmän ehdotuksia,  joiden val­
mistelua olisi mielestäni perusteltua jatkaa.

Osoite: 00102 Eduskunta	Puhelin: (09) 4321
Telefax: (09) 432 2268

Sähköposti: oikeusasiamies@eduskunta.fi
Internet: www.oikeusasiamies.fi

2
Perintöoikeus isyyslain voimaanpanolain muuttamisen seurauksena (62 §)

Työryhmä ehdottaa, että ennen nykyisen isyyslain voimaantuloa syn­ tyneillä olisi oikeus isyyskanteen nostamiseen aiemmin säädetystä määräajasta riippumatta. Korkein oikeus onkin jo vahvistanut isyyden erään kanteen perusteella voimassaolevan  isyyslain voimaanpanolain säännöksistä riippumatta (KKO 2012:11). Ratkaisu liittyi yhteen edellä mainituista Euroopan ihmisoikeustuomioistuimessa ratkaistuista ta­ pauksista.

Korkein  oikeus totesi edellä  mainitussa  ennakkoratkaisussaan,  ettei se ottanut kantaa vahvistamansa isyyden oikeusvaikutuksiin. Voi­ massaolevan lainsäädännön mukaan oikeusvaikutukset määräytyvät kuitenkin  suoraan  lain  nojalla  samalla  tavoin  kaikissa  tapauksissa, joissa isyys on vahvistettu.  lsyystyöryhmän  ehdotuksessa esitetään sitä vastoin, että isyyden oikeusvaikutuksia rajoitettaisiin niissä tapa­ uksissa, joita koskeva kanneoikeus avattaisiin uudelleen. Rajoitus kohdistuisi perintöoikeuteen.

Totean, että kanneoikeuden rajoittamista koskevan säännöksen ku­ moaminen  ei muuta  nykyistä  oikeustilaa  sikäli,  että korkeimman  oi­ keuden ratkaisun jälkeen määräaikaa  ei nähdäkseni ole enää voinut soveltaa. Voimassaolevan oikeutemme yhtenä lähtökohtana on, että avioliiton ulkopuolella syntyneitä lapsia kohdellaan yhdenvertaisesti avioliitossa syntyneiden lasten kanssa.

Pidän lähtökohtaisesti arveluttavana sitä, että eduskunta säätäisi lain, jonka mukaan eri henkilöitä  voitaisiin kohdella  eriarvoisesti vain sillä perusteella, että toiset heistä syntyivät avioliiton ulkopuolella. Työ­ ryhmän ehdotus, jonka mukaan avioliiton ulkopuolella syntyneiden perintöoikeutta rajoitettaisiin, johtaisi kuitenkin eriarvoiseen kohteluun. Käsitykseni  mukaan on arvioitava,  mahdollistavalko  perustuslain yh­ denvertaisuusperiaate ja syrjintäkielto tällaisen lain säätämisen.

Perintöoikeuden  rajoittaminen tapahtuisi  ehdotuksen mukaan eri ta­ voin riippuen siitä, olisiko isäksi vahvistettava mies vielä elossa, vai olisiko hän jo kuollut. Tämä johtuu ehdotuksen mukaan siitä, että pe­ rintöä ei sen mukaan olisi mahdollista  jakaa uudelleen loukkaamatta niiden perillisten perus- ja ihmisoikeutena  turvattua omaisuuden suo­ jaa, jotka olivat tiedossa vainajan kuollessa ja joiden omaisuudeksi perintö olisi jo tullut. Pidän tällaisia omaisuuden suojasta tehtyä joh­ topäätöksiä ongelmallisina. Niiden valossa näyttäisi siltä, että ehdo­ tuksessa asetetaan omaisuuden suoja yhdenvertaisen kohtelun ja syrjinnänkiellon  edelle. Perusoikeudet eivät kuitenkaan ole tällaisessa hierarkkisessa  suhteessa keskenään  vaan niiden väliset ristiriitatilan­ teet ratkaistaan punninnalla, jossa otetaan huomioon esimerkiksi suh­ teellisuusperiaate.

Ehdotuksessa   esitetään  suojattavaksi   myös  perintöjä,  jotka  vielä elossa olevat miehet tulevaUättämään. 8.atkaisu oerustuiJllörubmän  . mukaan Euroopan ihmisoikeussopimuksen tuomioon Fabris v. Rans­
ka (7.2.2013, 16574/08). Tulevaa perintötapahtumaa silmälläpitäen tehtyjä aiempia  luovutuksia tai muita  perintöä  ennakoivia järjestelyjä ei ehdotuksen mukaan tästä syystä voitaisi ottaa huomioon lakiosan suuruutta  määriteltäessä.   lsyyskanteella   vahvistettu  isyys  tuottaisi näissä tapauksissa perintöoikeuden, mutta perillisen lakiosa olisi pie­ nempi kuin muilla perillisillä silloin, kun kuvatun kaltaisia perintöjärjes­ telyjä on tehty.

Totean, että Fabris -tapauksessa kysymys oli erityisestä Ranskan lainsäädäntöön  sisältyvästä  perittävän  perillisten  hyväksi tekemästä inter vivos -omaisuusjärjestelystä, jonka perintöoikeudelliset vaikutuk­ set realisoituivat vasta perittävän kuoltua. lhmisoikeustuomioistuin to­ tesi, että tavoite suojata omistusten pysyvyyttä ei ollut oikeassa suh­ teessa keinojen kanssa. Erilaiselle kohtelulle ei ollut objektiivista ja järkevää perustetta. Tämän vuoksi se, että avioliitossa syntynyt hen­ kilö saattoi inter vivos -järjestelyssä vaatia perintöosuuttaan, mutta avioliiton ulkopuolella syntynyt ei, oli ihmisoikeussopimuksen  14 artik­ lan vastaista.

Tämän oikeustapauksen perusteella ei käsitykseni mukaan voi tehdä sitä johtopäätöstä, että lainsäätäjä voisi ihmisoikeussopimuksen tai perustuslain  estämättä  säätää  sellaisia  rajoituksia  perintöoikeuteen, jotka perustuvat henkilön syntyperään. Voimassaolevien omaisuusjär­ jestelyjen  pysyvyyden  turvaaminen  voi sinänsä  olla legitiimi tavoite. Sitä, onko erilaiselle kohtelulle olemassa perustuslain edellyttämä hy­ väksyttävä syy ja voidaanko syytä pitää ihmisoikeussopimuksen  mu­ kaisena, tulee kuitenkin arvioida huolella punniten. Sinänsä hyväksyt­ tävän tavoitteen tulee olla oikeassa suhteessa valittuihin keinoihin. Li­ säksi on huomattava, että juuri Fabris -tapauksessa ihmisoikeustuo­ mioistuin asetti nähdäkseni punninnassaan syrjinnän kiellon omistus­ suhteita koskevan oikeusvarmuusintressin edelle.

Kiinnitän huomiota myös siihen, että muutettaessa voimassaolevalla adoptiolailla ennen vuotta 1980 adoptoitujen lasten perintöoikeutta adoptiovanhempiensa  jälkeen edellä  kuvattuja  rajoituksia ei katsottu tarpeellisiksi (adoptiolain 22/2012, 100 §:n 3  mom., HE 47/2011 vp). Uudistus koski tapauksia, joissa perittävä kuoli lain voimaantulon jäl­ keen.

Työryhmän ehdotuksen toteuttaminen  ei muuttaisi avioliiton ulkopuo­ lella syntyneiden rintaperillisten huonompaa kohtelua aviolapsiin näh­ den. Mahdollisuus  isyyskanteen nostamiseen ei tuottaisi avioliiton ul­ kopuolella syntyneille työryhmän ehdotuksen mukaan perintöoikeutta lainkaan tai ainakin sitä olisi mahdollista rajoittaa muiden rintaperillis­ ten perintöoikeudesta poikkeavalla tavalla. Pidän tätä hyvin ongelmal­ lisena.

Perustuslain 1 §:n mukaan valtiosääntömme edistää oikeudenmukai­ suutta yhteiskunnassa. Työryhmä ehdottaa isyyslain uudistamiseksi kuitenkin sellaisia oikeusohjeita, joiden nojalla ihmisten syntyperän perustuva eriarvoinen kohtelu olisi edelleen osa oikeusjärjestystä. Käsitykseni mukaan ihmisen syntyperään perustuva eriarvoinen koh­ telu kuuluu niihin oikeusjärjestyksen  vanhentuneisiin rakenteisiin, joita ei enää pidetä oikeudenmukaisina.

Aikaisemman lainsäädäntömme mukaan avioliiton ulkopuolella synty­ neelle lapselle voitiin vahvistaa elatus, vaikka isyyttä ei olisi tunnustet­ tu. Eroa tunnustamisen ja elatussopimuksen välillä ei nähdäkseni ole aina ymmärretty, ja isyyssuhteen oikeudellinen vajavaisuus on sen vuoksi saattanut tulla yllätyksenä.   Se on myös voinut tulla ilmi vasta voimaanpanelaissa säädetyn viiden vuoden määräajan jälkeen, jolloin vahvistamiskannetta ei ole voitu enää nostaa lainsäätäjästä riippuvas­ ta syystä. Mikäli työryhmän ehdotukset toteutettaisiin ja lailla rajoitet­ taisiin perintöoikeutta, nämä henkilöt jäisivät edelleen muita rintaperil­ lisiä huonompaan asemaan.

lhmisoikeustuomioistuin   totesi   Farbris   -tuomioissaan,   että  se  on vuonna 1979 ratkaisusta Marckx -tapauksesta lähtien pitänyt vakiin­ tuneesti ihmisoikeussopimuksen vastaisena lasten syntyperään pe­ rustuvaa eriarvoista kohtelua perintöoikeudessa.  Se on korostanut lapsen syntyperään perustuvan syrjinnän kiellon olevan yksi euroop­ palaisen oikeusjärjestyksen perusperiaate.  Tuomioistuin totesi samal­ la myös, että Euroopan neuvoston jäsenvaltiot ovat jo kauan sitten tunnustaneet tämän tärkeän periaatteen ja paistaneet lainsäädännös­ tään syrjinnän saavuttaakseen lasten yhdenvertaisen kohtelun. Tuo­ mioistuimen mukaan vain erittäin painavat syyt oikeuttavat ihmisoike­ ussopimuksen  mukaan kohtelemaan avioliiton ulkopuolella syntyneitä eri tavoin.

Mielestäni ehdotuksen mukaiselle lakiin perustuvalle eriarvoistavalle kohtelulle on vaikeaa löytää oikeutusta niistä arvoista, joihin nykyiset perus- ja ihmisoikeudet perustuvat.

Nähdäkseni on osoitettavissa monia tilanteita, joissa omaisuusjärjes­ telyjen pysyvyyttä koskeva tavoite ei näyttäisi oikeuttavan ehdotettua erilaista  kohtelua  perintöoikeudessa.  Isäksi  myöhemmin  vahvistettu mies on esimerkiksi  saattanut aikanaan kuolla ilman, että hänen jäl­ keensä olisi jäänyt perillisiä. On myös mahdollista, että pesä on säily­ nyt jakamattomana  tai se  koostuu pääosin sellaisista omaisuuseristä, joiden jakaminen ei välttämättä ole ongelmallista. Perinnön jakaminen myöhemmin  vahvistettu isyys huomioon  ottaen voi olla myös muista syistä  johtuen  mahdollista  ilman,  että  se  johtaa  muiden  perillisten osalta kohtuuttomiin tilanteisiin. Fabris -tuomioissa ihmisoikeustuo­ mioistuin  katsoi,  että aviolasten oikeus  perintöön  ei  saanut suojaa, koska he olivat tienneet avioliiton ulkopuolella  syntyneestä perillises­ tä, ja heillä oli ollut tiedossaan tai heidän olisi pitänyt tietää, että hei­ dän perintöönsä saatettaisiin kohdistaa oikeutettuja vaatimuksia.

Mielestäni olisikin perusteltua jatkaa tältä osin lakiehdotuksen valmis­ telua. Siinä yhteydessä tulisi selvittää, onko perus- ja ihmisoikeuksien valossa perusteltua ja hyväksyttävää rajoittaa kanteella isyytensä vahvistuttaneen henkilön perintöoikeutta  ja voivatko rajoitukset perus­ tua henkilön  syntyperään. Samalla tulisi pohtia, olisivatko edellä ole­ vat ongelmat ratkaistavissa  sellaisella tavalla, joka ei kohtelisi perilli­ siä avoimen eriarvoisesti.

Koska kysymys on perus- ja ihmisoikeussuojan  kannalta keskeinen, lakiehdotus olisi myös perusteltua saattaa aikanaan eduskunnan pe­ rustuslakivaliokunnan  arvioitavaksi.

3
Lastenvalvojan velvollisuus isyyden selvittämisen toimittamiseen lapsen aloitteesta (4 §)

Työryhmän ehdotuksen mukaan lastenvalvojan tehtävänä olisi toimit­
taa isyyden selvittäminen nähdäkseni seuraavissa tilanteissa:

lastenvalvoja saa tiedon 18 vuotta nuoremmasta lapsesta, jonka isyyttä ei ole todettu isyyslain 2 §:n mukaisen isyysolettaman pe­ rusteella
mies haluaa tunnustaa isyyden, eikä isyyttä ole todettu isyysolet­
taman perusteella
lapsen äiti ja tämän aviomies pyytävät isyyden selvittämistä ennen kuin lapsi on täyttänyt kuusi kuukautta
lapsen  äiti ja tämän aviomies  hyväksyvät  isyyden  selvittämisen, kun toinen mies on tunnustanut tai haluaa tunnustaa isyytensä

Ehdotuksen 4 §:n perusteluissa saattaisi olla selvyyden vuoksi paikal­ laan  tuoda  nykyistä  selvemmin  esille  se,  että  tieto  lapsesta,  jonka isyyttä ei ole todettu isyyslain 2 §:n nojalla, voi tulla myös15 vuotta täyttäneeltä lapselta itseltään.

Ehdotuksessa ei sitä vastoin ole lainkaan otettu huomioon sellaista mahdollisuutta,   että  lastenvalvoja  ryhtyisi  selvittämään   isyyttä  18 vuotta täyttäneen lapsen omasta aloitteesta. Tällainen tilanne voisi nähdäkseni syntyä esimerkiksi silloin, kun oikeudellinen  isyys perus­ tuu isyysolettamaan, mutta täysi-ikäisen lapsen tiedossa on, että hän on todennäköisesti toisen miehen lapsi. Näissä tilanteissa olisi kaikki­ en  osapuolten  kannalta  nähdäkseni  luontevaa,  että  aloiteoikeutta isyyden selvittämisessä käyttäisi täysi-ikäinen lapsi itse, vaikka selvit­ täminen lastenvalvojan toimesta edellyttäisikin luonnollisesti muiden asianosaisten suostumusta.

Ehdotuksen mukaan lastenvalvoja voisi selvittää isyyden sellaisen miehen aloitteesta,  joka haluaa tunnustaa isyyden, mutta ei sitä vas­ toin silloin, kun lapsi itse haluaisi isyyden selvittämistä,  lukuun otta­ matta tilannetta, jossa lastenvalvoja on aiemmin keskeyttänyt isyyden selvittämisen lapsen edun perusteella (10 §:n 2 mom.).

Lapsen mahdollisuudeksi  jäisi ehdotuksen mukaan vain mahdollisuus isyyskanteen nostamiseen (25 §). Isyyden vahvistaminen saattaa täl­ löin edellyttää  myös  isyysolettaman  mukaisen  isyyden  kumoamista, mikä on nähdäkseni lapsen aloitteesta mahdollista vain nostamalla kanne tuomioistuimessa (37 ja 38 §).

Isyyden selvittämistilanne voi nähdäkseni kuitenkin olla luonteeltaan jossain määrin toisen tyyppinen lapsen ollessa jo täysi-ikäinen pienen lapsen isyyden vahvistamiseen verrattuna. Lapsen huoltoon, tapaa­ misoikeuteen ja elatuksen liittyvät kysymykset eivät ole tuossa vai­ heessa  enää  ajankohtaisia.  Kysymys  on  siksi  aiempaa  enemmän lapsen omaan identiteettiin ja alkuperään liittyvästä tiedontarpeesta. Olosuhteet saattaisivat siten olla päinvastoin aiempaa otollisemmat vapaaehtoiselle tunnustamismenettelylle.

Tilanteet, joissa isyyden selvittäminen lastenvalvojan toimesta lapsen aloitteesta voisi tulla kysymykseen,  saattavat mielestäni liittyä merkit­ tävällä tavalla myös lapsen oman tahdon kunnioittamiseen.   Mieles­ täni on ajateltavissa, että lapsen äiti ja tämän aviomies eivät lapsen synnyttyä ole syystä tai toisesta halunneet ryhtyä selvittämään lapsen biologista alkuperää, vaikka asiaan on liittynyt epäily tai se on voinut olla varmuudella asianosaisten tiedossakin. Asia on tästä huolimatta voitu jättää lapsen oman harkinnan varaan. Aloite isyyden selvittämi­ sestä on mielestäni luontevaa jättää lapsen oman valinnan varaan sil­ loinkin, kun lapsi on syntynyt hedelmöityshoitojen  avulla ja luovuttaja on hyväksynyt isyyden vahvistamisen  mahdollisuuden.  Tuolloin lapsi saa vasta 18 vuotta täytettyään oikeuden tietää biologisesta isästään ja tämän suostumuksesta.

Samantyyppiseen harkintaan perustui nähdäkseni korkeimman oi­ keuden ratkaisu KKO 2002:12. Korkein oikeus ei tuolloin pitänyt lap­ sen edun mukaisena edunvalvojan  sijaisen määräämistä  isyyden ku­ moamista koskevaa oikeudenkäyntiä  varten, koska huomioon ottaen lapsen sosiaalisen isän ajateltavissa oleva merkitys lapsen kasvulle ja kehitykselle, tuomioistuimen mielestä ei ollut saatavissa riittävää näyt­ töä siitä, että isyyden kumoamista edistävä ratkaisu tulisi olemaan lapsen edun mukainen. Päätös kanteen nostamisesta tuli sen vuoksi jättää ensisijaisesti lapselle itselleen. Lapsi saattoi käyttää kanneval­ taa 15 vuotta täytettyään.

Mielestäni onkin kohtuutonta kannustaa lasta tekemään häntä lop­ puelämän ajan sitova ratkaisu ennen täysi-ikäiseksi tuloaan epäämäl­ lä  lastenvalvojan  luona  tapahtuva  selvitysmahdollisuus  silloin,  kun lapsi tulee täysi-ikäiseksi. Aloiteoikeuden katkeaminen lapsen täysi­ ikäisyyteen näyttäisi mielestäni merkitsevän tosiasiassa sitä, että huoltajan tahdolle annetaan isyyden selvittämisessä suurempi merki­ tys kuin lapsen omalle tahdolle.

Viime kädessä nähdäkseni on vaikea nähdä, miksi mahdollisella  isäl­ lä voisi olla isyyden  selvittämistä  koskevassa  asiassa  suurempi  in­ tressi kuin asianomaisella lapsella. Koska miehen aloiteoikeutta Ias­ tenvaivajan luona tapahtuvaan isyyden selvittämiseen ei ole ehdotuk­ sessa rajoitettu, en voi nähdä perusteita lapsen aloiteoikeuden rajoit­ tamiselle siihen ikään, jolloin tämä ei ole vielä saavuttanut täysi­ ikäisyyttä.

4
Kuuleminen isyyden selvittämisen yhteydessä (17 §)

Isyyden  selvittämismenettelyyn  on lisätty kuulemista  koskeva  saan­ nös. Sen nojalla lastenvalvojan tulisi kuulla isyyden tunnustamisen johdosta eräitä sellaisia tahoja,  joita ei ole pidetty varsinaisina  asian­ osaisina  isyyden selvittämisessä.  Tästä syystä kuulemista ei nähtä­ västi voida pitää hallintolain 34 §:ssä tarkoitettuna asianosaisen kuu­ lemisena.

Sosiaalihuollossa ja erityisesti sen lastensuojelua koskevassa paa­ töksenteossa  kuuleminen rinnastuu yleensä hallintolain 34 §:ssä tar­ koitettuun  kuulemiseen.  Nähdäkseni  säännöksen  soveltamisen  kan­ nalta voisi olla selventävää, jos sen perusteluissa todettaisiin vielä erikseen, miksi kysymys ei ole hallintolain 34 §:ssä tarkoitetusta kuu­ lemisesta. Tällä voi olla merkitystä erityisesti ajatellen sen arvioimista, milloin ehdotuksen 17 §:ssä mainittujen tahojen kuuleminen voidaan jättää toimittamatta. Säännösehdotuksen perusteluissa on todettu kuulemisvelvollisuuden  väistymisen  voivan liittyvän tilanteeseen, jos­ sa  kuuleminen  ei toteuta  tarkoitustaan.  Kuulemistilaisuuden  varaa­ matta jättämisen perusteista saattaisi olla hyvä mainita myös sään­ nöstekstissä.

Apulaisoikeusasiamies                        

Vanhempi
oikeusasiamiehensihteeri                   Kirsti Kurki-Suonio