Oikeusministeriö
Lainvalmisteluosasto
Yksityisoikeuden yksikkö
oikeusministerio@om.fi 

Viite: Lausuntopyyntönne OM 1/41/2011, OM018:00/2011 11.7.2011

Isyyslain uudistaminen
Lainsäädäntöneuvos Markku Helinin arviomuistio kuvaa erinomaisesti ne asiat, jotka nyt voimassa olevassa isyyslaissa vaativat uudistamista. Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen lausunnossa otetaan esille ne lainkohdat, joiden uudistamista laitos pitää erityisen tärkeänä. Kommentit muistiota koskien on esitetty alla noudattaen muistion otsikointia.

2 Isyyden toteaminen avioliiton perusteella
2.2 Arvio
Laista tulisi poistaa se epäloogisuus, että lapsen tulee olla siitetty avioliiton aikana, mikäli mies kuolee ennen lapsen syntymää, mutta muussa tapauksessa siittämisajankohdalla ei ole merkitystä. Tietystikään miehen kuolemasta ei lapsen syntyessä saa olla yli 10 kuukautta. Mikäli pariskunta on solminut avioliiton, on heidän tarkoituksensa varmasti ollut, että aviomiehestä tulee isä isyysolettaman perusteella. Näin ollen on epäinhimillistä, että miehen kuoleman seurauksena näin ei tapahdukaan, mikäli avioliitto on solmittu raskauden alkamisen jälkeen.

3 Isyyden selvittäminen
3.1 Nykytila ja 3.2.3 Äidin vastustuksen merkitys
Nykylain mukainen käytäntö, jossa äidin vastustaessa isyyden selvittämistä miehen tulee tunnustaa isyytensä ennen kuin sitä voidaan lähteä selvittämään, on turhan monimutkainen. Ei myöskään ole lapsen edun mukaista, että äiti voi estää isyyden selvittämisen, koska lapsella tulee olla oikeus tietää, kuka on hänen biologinen isänsä. Näin ollen äidillä ei tulisi olla oikeutta vastustaa isyyden selvittämistä.

Äidillä on lain mukaan velvollisuus ilmoittaa lastenvalvojalle kaikki miehet, jotka voivat olla lapsen biologisia isiä, mutta näin ei kuitenkaan aina tapahdu. Tiedonantovelvollisuutta olisi syytä korostaa äideille, jotta ei kävisi niin, että väärä mies tunnustaa isyyden. Lastenvalvojan tulisi aina tilata oikeusgeneettinen isyystutkimus (DNA-tutkimus), mikäli hänellä on pienintäkään syytä epäillä, ettei äiti anna isyyden selvittämisessä totuudenmukaista selvitystä. Tällä vältyttäisiin myöhemmin isyyden kumoamiskanteilta.

Viitattaessa oikeusgeneettiseen isyystutkimukseen ei tulisi puhua lääketieteellisestä näytöstä vaan geneettisestä tai oikeusgeneettisestä näytöstä.

3.2.1 Isyyden selvittämisen käyttöalan rajaus lapsen syntyperän mukaan
Uudistusehdotus, jossa myös aviopareilla olisi mahdollisuus varmistua biologisesta isyydestä DNA-tutkimuksella yhteiskunnan maksamana ja lastenvalvojan avustamana, on erinomainen. On ollut epäoikeudenmukaista, että DNA-tutkimuksen on saanut aviolapselle yhteiskunnan kustantama vain siinä tapauksessa, että toinen mies haluaa tunnustaa isyyden. Pitäisi kuitenkin olla mahdollisuus vaatia tutkimusta isän (aviomies) tai äidin tai biologisen isän (jos aviomies ei ole biologinen isä) toimesta, koska jos vaaditaan sekä äidin että isän suostumus, moni aviolapsen isyyden selvittäminen voi jäädä tekemättä. On kuitenkin kaikkien osapuolten edun mukaista, että totuus biologisesta isästä olisi olemassa mahdollisimman aikaisessa vaiheessa. Mikäli aviolasten isyyden selvittämiselle yhteiskunnan varoin asetetaan määräaika, sen pituutta tulisi harkita erittäin huolella. Asiasta on myös tiedotettava laajasti, jotta kaikki ne henkilöt, joita tällainen tilanne saattaisi koskea, olisivat tietoisia määräajasta. Mikäli aviomies saa DNA-tutkimuksessa poissuljennan ja joko äiti tai aviomies pyytää isyyden kumoamista, se tulisi voida saattaa loppuun ilman tuomioistuinkäsittelyä.

On tilanteita, joissa isä, äiti tai mahdollinen oikea biologinen isä saattaa lastenvalvojalle tiedoksi, että aviomies ei varmuudella ole biologinen isä, mutta asiaa ei kuitenkaan tuolloin tutkita. Tällöin olisi harkittava, että kyseinen tieto kirjattaisiin lastenvalvojan asiakirjoihin ja tämä tieto olisi annettava lapselle hänen täytettyään 15 vuotta, mikäli hän haluaa lähteä selvittämään asiaa. 

3.2.2 Isyyden selvittämisen käyttöalan rajaus lapsen iän perusteella
Nykyinen laki, jossa yli 15-vuotiaan lapsen on pitänyt lähteä selvittämään isyyttään ilman lastenvalvojan apua, mutta isyyden tunnustusta tekevä mies on saanut apua lastenvalvojalta, on epälooginen ja epäoikeudenmukainen. On todennäköistä, että suurin osa yli 15-vuotiaista isättömistä lapsista tarvitsee isyyden selvittämisprosessissa apua. Näin ollen ikäraja pitäisi poistaa kokonaan. Olisi myös harkittava, tulisiko lastenvalvojan auttaa myös aviolasta, joka  15 vuotta täytettyään haluaa ruveta selvittämään isyyttään, mikäli siitä vallitsee epävarmuus.

4 Isyyden vahvistaminen tunnustamisella
4.2.1 Tunnustamisen välittömyysperiaate
Isyyden selvittäminen ja tunnustaminen tulisi edelleen hoitaa viranomaisen luona, jotta viranomaisella on tapaamisen yhteydessä mahdollisuus varmistua siitä, että äiti kertoo totuuden lapsen mahdollisista biologisista isistä. Poikkeuksena voisi olla ulkomailla asuva isä, jolla ei ole mahdollisuutta matkustaa sopivan viranomaisen luokse. Tällaisessa tapauksessa tulee kuitenkin asiakirjojen perusteella sekä äidiltä ja mieheltä saatujen tietojen perusteella olla aivan selvää, ettei joku toinen mies voi olla kyseisen lapsen isä.

4.2.2 Tunnustamisen voimaansaattaminen
Tunnustamisen vahvistaminen sosiaaliviranomaisen päätöksellä voisi olla järkevää, mutta voi myös olla vaikeaa vetää rajaa, mitkä tapaukset kuuluisivat lastenvalvojalle ja mitkä pitäisi viedä myös maistraattiin. Lisäksi olisi syytä selvittää, haluavatko lastenvalvojat ottaa tällaista vastuuta vai onko heidän mielestään ollut hyödyllistä, että myös toinen viranomainen tutustuu isyyden selvittämisasiakirjoihin ennen kuin tunnustaminen hyväksytään. 

4.2.3 Tunnustamisen ajankohta
Isyyden tunnustaminen perustelluista syistä jo ennen lapsen syntymää olisi merkittävä parannus nykyiseen tilanteeseen. Olisi kuitenkin syytä harkita, pitäisikö miehen tällaisessa tilanteessa aina antaa näyte oikeusgeneettistä isyystutkimusta varten siltä varalta, että riski toteutuu ja miehen oikeudenomistajat haluavat varmistua isyydestä miehen kuoltua. DNA-tutkimuksen avulla asia voitaisiin saattaa varmasti ja luotettavasti päätökseen. Mikäli näytettä ei pyydetä tutkittavaksi, se hävitettäisiin, kun kanneaika on mennyt umpeen. 

4.2.4 Tunnustaminen lapsen kuoltua
Tilanteessa, jossa lapsi kuolee yllättäin ennen kuin isyyttä on ennätetty tunnustaa, tunnustaminen pitäisi olla mahdollista, mikäli vanhemmat näin haluavat.

5 Isyyden vahvistaminen tuomioistuimen päätöksellä
5.2.1 Miehen kanneoikeus
Äidillä ei pitäisi olla oikeutta estää isyyden selvittämistä eikä näin ollen myöskään oikeutta kieltäytyä oikeusgeneettisestä isyystutkimuksesta, mikäli mies haluaa tutkimuksen tehtäväksi ennen isyyden tunnustamista. Jos äiti ei suostu lastenvalvojan toimeenpanemaan tutkimukseen, miehellä tulee olla kanneoikeus, jotta äiti ja lapsi saadaan tutkimukseen ainakin tuomioistuimen määräyksellä.

5.2.2 Isyyden vahvistaminen, kun mies on kuollut ennen lapsen syntymää
Kuten yllä todetaan, kappaleessa 4.2.3. ehdotettu muutos olisi erinomainen parannus. Mikäli mies olisi tunnustanut syntymättömän lapsen isyyden ja kaikki osapuolet suostuvat vahvistamiseen (DNA-tutkimuksen jälkeen tai ilman sitä), isyys voitaisiin vahvistaa lastenvalvojan ja maistraatin toimesta. Siinä tapauksessa, että mies on kuollut yllättäin, eikä ole voinut tunnustaa isyyttään ennen lapsen syntymää, tarvittaisiin aina DNA-tutkimus. Sen varmistaessa isyyden, isyys voitaisiin vahvistaa lastenvalvojan ja maistraatin toimesta ilman tuomioistuinkäsittelyä.

5.2.3 Isyyden vahvistamiseksi vaadittava näyttö
DNA-tutkimuksella saatava näyttö on riittävä isyyden vahvistamiseksi olettaen, ettei asianosaisten kertomusten tai muun näytön perusteella osoiteta, että tutkittu mies ei voi olla tutkitun lapsen biologinen isä.

6 Isyyden riitauttaminen
6.1 Nykytila ja 6.2 Arvio
Kun isyyden kumoamiskanneoikeuden määräaikaa laskettiin vuonna 2005 viidestä vuodesta kahteen vuoteen, oli erittäin tärkeää, että lakiin jätettiin mahdollisuus nostaa perustelluista syistä kanne myös myöhemmin. Tämä mahdollisuus tulee säilyttää laissa edelleen, koska miehelle voi vasta myöhemmin selvitä, että äiti ei ole kertonut totuutta muista mahdollisista isistä, jolloin mies on tunnustanut isyyden perustuen äidin antamaan väärään tietoon. Myös aviomiehillä tulee olla mahdollisuus nostaa kumoamiskanne vielä kahden vuoden jälkeenkin, mikäli osoittautuu, ettei aviomies välttämättä olekaan aviolapsen biologinen isä.

Olisi syytä selvittää, ketä palvelee isyyslain 35.4§:ssä määrätty aviomiehen kanneoikeudesta luopuminen ja millaisissa tilanteissa aviomies haluaisi toimia tällä tavoin. Tuntuu epäloogiselta, että kukaan haluaisi luopua kanneoikeudestaan isyyden kumoamiseksi saatuaan tietää, että joku toinen mies voi olla lapsen isä. 

6.2.1 Isänä itseään pitävän mahdollisuus riitauttaa aviomiehen isyys
Biologisella isällä tulisi olla oikeus selvityttää ja vahvistuttaa isyytensä myös aviolapsen kohdalla. Tämä on sekä miehen että lapsen edun mukaista. Todennäköisesti asia tulee kuitenkin jossain vaiheessa ilmi, ja mitä myöhemmin asiaa aletaan selvittää sitä vaikeampi asia on kaikille osapuolille. Tällaisessa tilanteessa äidin pitää kantaa vastuunsa siitä, että joku muu kuin aviomies voi olla lapsen isä (olettaen, että tämä voidaan toisen miehen taholta osoittaa), eikä näin ollen ainakaan äidillä pitäisi olla oikeutta estää isyyden selvittämistä. Asian vieminen eteenpäin lastenvalvojan toimesta olisi todennäköisesti toimiva ratkaisu niin kuin myös kappaleessa 3.2.1 on ehdotettu. 

6.2.2 Isyyden kumoamiskanteen nostamisen rajoitukset
Kumoamiskanneoikeuden ei tulisi loppua miehen kuolemaan. Biologisella isyydellä on niin suuri merkitys ihmiselle, että asia pitäisi voida selvittää myös senkin jälkeen, kun isänä pidetty mies on kuollut, mikäli herää epäilys, että kyseinen mies ei ehkä ollutkaan biologinen isä.

6.2.3 Isyyden kumoamiseksi vaadittava näyttö
Oikeusgeneettisellä isyystutkimuksella saadaan nykyisin erittäin luotettava näyttö isyyden poissuljennan suhteen. Näin ollen kaikissa tapauksissa, joissa DNA-tutkimus voidaan suorittaa, isyys voidaan kumota yksinomaan DNA-tutkimuksen poissuljentatuloksen perusteella. 

7 Isyyslain siirtymäsäännökset
7.1 Nykytila
On selvää, että Suomessa on suuri joukko aikuisia isättömiä lapsia, jotka ovat olleet siirtymäkauden päätyttyä alaikäisiä tai eivät ole tuolloin olleet tietoisia biologisesta isästään, eivätkä näin ollen voineet selvittää isyyttään siirtymäajan puitteissa. Ennen Helsingin hovioikeuden joulukuussa 2009 tekemää päätöstä sekä Ihmisoikeustuomioistuimen antamia ratkaisuja vuonna 2010 tällaisilla henkilöillä ei ole ollut mitään mahdollisuutta selvittää isyysasiaa. Erityisen paljon sekaannusta on aiheuttanut se, että lapsi on olettanut, että hänelle elatusapua maksava mies on hänen isänsä, mutta myöhemmin on selvinnyt, että isyyttä ei olekaan vahvistettu vaan on ainoastaan vahvistettu elatusvelvollisuus.

7.2 Arvio
Uuteen isyyslakiin tulisi kirjata ne tilanteet, joissa ennen nykyisen lain voimaantuloa syntynyt isätön lapsi voisi nostaa isyyden vahvistamiskanteen. Tällaisia tilanteita olisivat ainakin seuraavat: 
a) lapsi ei ollut täysi-ikäinen siirtymäajan päättyessä, b) lapsi oli täysi-ikäinen, mutta hänellä ei ollut tietoa mahdollisesta isästään, mutta hän on saanut luotettavaa tietoa myöhemmin ja c) mies on ollut elatusvelvollinen, mutta ei ole tunnustanut isyyttään. Mikäli isyys pystytään luotettavasti osoittamaan, lapsella tulisi olla oikeus ainakin perinnön lakiosaan, vaikka mies olisi jo kuollut.

8 Äitiyteen liittyviä kysymyksiä
Mikäli naispari yhteisellä päätöksellä hankkii lapsen hedelmöityshoitojen avulla, tulisi lapsesta tulla automaattisesti myös sen naisen lapsi, joka ei ole lasta synnyttänyt. Tällä turvattaisiin lapsen oikeus kahteen vanhempaan sekä kummankin naisen oikeus ja velvollisuus pitää huolta ja olla osa lapsen elämää riippumatta siitä kariutuuko parisuhde jossain vaiheessa.

Uuden isyyslain tullessa voimaan lakiuudistuksesta tulisi tiedottaa laajalti, jotta mm. aikuiset isättömät lapset kuulisivat mahdollisuudesta nostaa isyyden vahvistamiskanne (mikäli tällainen mahdollisuus lakiin tulee). Lasta odottaville tiedot muutoksista mennevät hyvin tiedoksi, kun päivitetään THL:n tuottaman ”Meille tulee vauva” -kirjasen lakiosuutta. 

Laki oikeusgeneettisestä isyystutkimuksesta 378/2005
Isyyslain uudistaminen tulee aiheuttamaan muutostarpeita myös oikeusgeneettistä isyystutkimusta koskevaan lakiin. Oikeusministeriön lainsäädäntöneuvos Salla Silvolan pyynnöstä tähän lausuntoon on kirjattu kyseistä lakia koskevia muutostarpeita perustuen THL:n oikeusgeneettisten isyystutkimusten yksikössä tehtyihin havantoihin.

2 § Tutkimuksen teettäminen: Tilannetta selkeyttäisi merkittävästi, mikäli lakiin olisi kirjattu, että myös yksityinen henkilö voi pyytää DNA-tutkimusta ja tutkimus voidaan tehdä, mikäli osapuolet suostuvat siihen vapaaehtoisesti ja alle 15-vuotiaan lapsen kaikki huoltajat antavat luvan tutkimukseen. Tällä hetkellä yksityisten pyytäjien kohdalla ollaan vain sen ohjeistuksen varassa, joka on kirjattu lomakkeeseen OH-60329212. 

11 § Tutkimusmääräyksen antaminen: Momenttiin 1 liittyen on syytä huomata, että sukulaisten tutkiminen miehen tai äidin sijaan lähes poikkeuksetta mahdollistaa sen, että tutkimuksessa voi käydä ilmi seikkoja tutkittavan henkilön tai hänen lastensa syntyperästä, eikä tästä näin ollen olisi välttämätöntä pyytää erillistä lausuntoa. 

13 § Näytteen ottaminen: Käytännössä viime vuosina lääkärit ovat alkaneet enenevässä määrin ottaa pienistä lapsista posken sisäpinnan sivelynäytteitä. Näin ollen lääkärit katsovat perustelluksi syyksi sen, että näytteenantaja on vauva. Lomakkeen täytössä on valitettavan paljon puutteita ja erittäin usein on otettava yhteyttä näytteen ottaneeseen lääkäriin ja kysyttävä täydennystä lomakkeen tietoihin, jotta lausunnosta saadaan asetuksen 755/2005 mukainen.

16 § Näytteen ottaminen tulevan tutkimuksen varalta: Kyseinen pykälä määrää selkeästi, miten tulee toimia, kun oikeusgeneettisessä isyystutkimuksessa halutaan tutkia vainajan näyte. Laki ei kuitenkaan määrää, voisiko näytteen isyystutkimusta varten ottaa jo ennen kuolemaa esimerkiksi siinä tapauksessa, että henkilö on loukkaantunut vakavasti, eikä tule jäämään eloon tai on kuolemassa parantumattomaan sairauteen, eikä enää pysty itse päättämään asioistaan. Näissä tapauksissa henkilö ei voi itse antaa suostumustaan näytteenottamiseen, mutta näytteenotto voisi kuitenkin olla yksinkertaisempaa henkilön eläessä kuin kuoleman jälkeen. Tulisikin pohtia, voisiko henkilöllä, jolla on oikeus ajaa isyyden kumoamis- tai vahvistamiskannetta, olla oikeus pyytää näyte otettavaksi jo ennen henkilön kuolemaa.

Lisäksi laki ei määrää, tuleeko oikeudenomistajien lupa kysyä sellaisessa tapauksessa, että isyyttä selvitetään kahden henkilön välisellä sukulaisuustutkimuksella (esimerkiksi kaksi henkilöä, jotka haluavat selvittää, onko heillä sama isä vai eri isät, mutta isäehdokkaan näytettä ei saada tutkimukseen). Mikäli isyyslaki uudistuu siten, että myös ennen vuotta 1976 syntyneillä henkilöillä on mahdollisuus lähteä selvittämään isyyttään, tämä asia tulee varmasti erityisen ajankohtaiseksi. Näissä tilanteissa osa isäehdokkaista on jo kuollut ja siksi olisi välttämätöntä, että laki määräisi, miten tällaisissa tutkimuksissa tulisi toimia mahdollisen isän oikeudenomistajalupien suhteen. 

3 § Tutkimuksen tekijä: Kummankin tutkimuksen tekijän nimi on muuttunut.
Muuta huomioitavaa:
-	Lakiin tulisi kirjata, että tutkimuksen tekijälle tulee ilmoittaa, mikäli isäehdokkaat ovat lähisukulaisia tai ainakin lomaketta tulisi muuttaa siltä osin, että siinä kysyttäisiin isäehdokkaiden sukulaisuudesta. Sellaisessa tapauksessa, että isäehdokkaat ovat esimerkiksi veljeksiä, väärä mies ei välttämättä saa perustutkimuksessa poissuljentaa. Näin ollen tutkimuksen tekijöiden pitäisi tietää asiasta, jotta tällaisessa tilanteessa olisi mahdollista suorittaa laajempi tutkimus ja tehdä laskelmat ja päätelmät oikeilla tiedoilla.
-	Nykyinen prosessi, jossa lääkäri ottaa näytteen oikeusgeneettistä isyystutkimusta varten tai ainakin valvoo näytteenoton, on suhteellisen hidas ja kankea. Lisäksi joillakin kunnilla/kuntayhtymillä ei näytä olevan riittävästi resursseja kyseisten lääkäriaikojen järjestämiseen tai aikoja pitää odottaa hyvin pitkään. Lisäksi näytteenottoon/näytteenantajaan liittyviä olennaisia tietoja täytetään lomakkeeseen puutteellisesti. Koska kyseessä ei ole sairauden hoito, olisikin tarpeen ottaa pohdittavaksi, voisiko näytteen ottaa tai näytteenoton valvoa lastenvalvoja tai muu viranomainen, jolle kyseinen tehtävä laissa määrättäisiin. Tällöin kyseessä olisi aina posken sisäpinnan sivelynäyte, jonka lastenvalvoja/muu viranomainen ottaisi tai tutkittava henkilö ottaisi näytteen itse lastenvalvojan/viranomaisen valvonnassa. Erikseen olisivat tietysti mm. lääkärin ottamat kudosnäytteet vainajasta tai sairaalahoidossa olevan henkilön näytteenotto. Kyseinen malli on käytössä mm. Ruotsissa ja siitä on siellä erittäin hyvät kokemukset. Tutkimusprosessi nopeutuisi merkittävästi, kun siitä jäisi pois lääkärin luona käynti. Lastenvalvojat voivat yhtä lailla kuin lääkäritkin tarkistaa näytteenantajien henkilöllisyyden. Tässä tapauksessa olisi myös mahdollista siirtyä käyttämään sähköistä lomaketta, kun lomake täytettäisiin kokonaisuudessaan lastenvalvojan luona näytteenoton yhteydessä. Sähköinen lomake poistaisi monta ongelmaa ja epäselvyyttä, kun lomakkeen käsin täyttäminen sekä lastenvalvojan että lääkärin luona poistuisi.
-	Määräys/tilaus/pyyntö oikeusgeneettisestä isyystutkimuksesta -lomake vaatii useita uudistuksia, joihin on syytä palata, kun isyyslain uudistaminen etenee.

Pääjohtaja 		Pekka Puska

Erikoistutkija		Marjo Kestilä