HELSINGIN KÄRÄJÄOIKEUS			LAUSUNTO
LAAMANNI				13.1.2014

Viite:	 Oikeusministeriön kirje  - lausuntopyyntö 12.11.2013
           
            	Isyyslain uudistamista koskeva työryhmämietintö (OM Mietintöjä 	ja lausuntoja 56/2013)

Johdanto

Oikeusministeriö on pyytänyt käräjäoikeuden lausuntoa otsikossa mainitusta mietinnöstä isyyslain uudistamiseksi. Isyyslain ja avoliitossa syntyvien lasten isyyden tunnustamista koskevan sääntelyn ajanmukaistaminen kuuluvat pääministeri Kataisen hallituksen ohjelmaan.

Käräjäoikeus käsittelee yleisenä tuomioistuimena isyyden kumoamista ja isyyden vahvistamista koskevia kanneasioita, sen jälkeen kun isyyden tunnustamisen hyväksymistä koskevat asiat vuonna 2002 siirrettiin käräjäoikeuksilta maistraattien käsiteltäviksi.

Muistion johdannossa todettu avioliiton ulkopuolella syntyneiden lasten osuuden kasvu isyyslain säätämisen ajoista nykypäivään, avoliittojen yleistyminen ja halukkuus tunnustamismenettelyyn ovat vaikuttaneet käsiteltävien asioiden määrään, joka ei ole merkittävä tarkasteltaessa käräjäoikeuteen saapuneiden asioiden määrää. Isyyslain nojalla nostettuja kanteita on saapunut käräjäoikeuteen viime vuosina seuraavasti:

2009	44 kpl
2010	51 kpl
2011	52 kpl
2012	49 kpl
2013	36 kpl

Vuosittaisesta kokonaismäärästä tarkastelujaksolla ovat lukumääräisenä enemmistönä isyyden vahvistamista koskevat kanteet. Kokonaiskertymästä niiden osuus on 53,5 prosenttia.

Todettakoon vertailun vuoksi, että kanneteitse ajettavia muita laajoja riita-asioita käräjäoikeuteen saapuu vuosittain 2100-2300 asiaa.

Äitiyden sääntelyä koskevasta muistiosta

Käräjäoikeus toteaa muistiossa esitetystä seuraavaa.

		Äitiyteen liittyvät kysymykset

Käräjäoikeus toteaa, että isyyslain säätämisen jälkeen yhteiskunta on muuttunut voimakkaasti parisuhteisiin, seksuaaliseen tasa-arvoisuuteen, lapsiin ja vanhemmuuteen liittyvien arvojen moninaistuttua. Vanha, isyyslain säätämisen aikaan liittyvä käsitteistö ei kaikilta osin pysty enää vastaamaan ajan haasteisiin. Tämän vuoksi käräjäoikeus pitää tässä jaksossa esitettyjä pohdintoja lainsäädännön kannalta ajankohtaisina. Toisaalta käräjäoikeus yhtyy työryhmän toteamukseen siitä, että äitiyttä koskevien perussääntöjen puuttumisesta Suomen lainsäädännöstä aiheutuu – tai on tähän mennessä aiheutunut - käytännössä erittäin harvoin ongelmia. Tosin kansainvälisoikeudellisten kysymysten sääntelyn tarve on kasvamassa kansainvälistymisen yhä kiihtyessä ja rajat ylittävien parisuhteiden yleistyessä. Muistiossa esitetyn nojalla näiden kysymysten kansainvälinen tarkastelu esimerkiksi Euroopan unionissa on kuitenkin vasta alkamassa. Toisaalta oikeusministeriössä  on vuonna 2013 päätetty sijaissynnytykseen liittyvien kysymysten lainsäädännöllisen pohdinnan ja valmistelun lykkäämisestä nykyisen hallituskauden jälkeiseen aikaan. Suomalaiset tuomioistuimet ovat kuitenkin jo joutuneet ottamaan kantaa sijaissynnytykseen liittyviin oikeudellisiin kysymyksiin pohtiessaan muussa valtiossa tapahtuneen sijaissynnytyksen jälkeistä adoptiota, lähinnä silmällä pitäen toimenpiteestä aiheutuneita kustannuksia ja adoptiolain (20.1.2012/22) 5 §:ssä säädettyä korvausten maksamisen kieltoa. Tämän vuoksi sääntelylle olisi jo tarve.
Käräjäoikeus yhtyy niihin näkökohtiin, joita mietinnössä on esitetty naisparien äitiyden sääntelyyn  liittyvistä ongelmista, erityisesti isyysolettamaan verrattavan ns automaattisen vanhemmuusolettaman sisältämistä ongelmista. Vanhemmuusolettamaa ei ole käytössä niissä maissa, joita mietinnössä on vertailtu; Pohjoismaat, Venäjä, Viro, Saksa, Ranska, Englanti ja Wales sekä Alankomaat. Lapsen etu edellyttää lainsäädännön kehittämistä vastaamaan erilaisia parisuhde- ja perhemuotoja.

Ehdotus Isyyslaiksi

Keskeisistä ehdotuksista

Esityksessä ehdotetaan nykyinen isyyslaki kumottavaksi ja korvattavaksi uudella isyyslailla. Lisäksi ehdotetaan muutoksia oikeusgeneettisestä isyystutkimuksesta annettuun lakiin, nimilakiin, lapsen huollosta ja tapaamisoikeudesta annettuun lakiin ja lapsen elatuksesta annettuun lakiin.

	Isyyden toteaminen avioliiton perusteella
	
Ehdotuksessa äidin avioliittoon perustuva isyysolettama säilytetään lähes entisellään.
Käräjäoikeus yhtyy mietinnössä esitettyihin näkemyksiin isyysolettamasta ja sen laajennustarpeesta.

Isyyden toteamista avioliiton perusteella tilanteissa, joissa aviomies on kuollut ennen lapsen syntymää, tulee esitetyllä tavalla väljentää. Siten aviomies on lapsen isä, jos lapsi on voinut tulla siitetyksi ennen aviomiehen kuolemaa. Enää ei edellytettäisi, että lapsi on myös siitetty avioliiton aikana.

    Isyyden selvittäminen

Esityksen mukaan äidin oikeudesta vastustaa isyyden selvittämistä tai isyyden vahvistamista tuomioistuimessa luovutaan. Käräjäoikeus puoltaa ratkaisua ja pitää esityksen perusteluja asianmukaisina. Oikeusturvakeinona on toisaalta ehdotetun lain 10 § 2 momentin 3 kohta, jonka mukaan lastenvalvoja voi keskeyttää isyyden selvittämisen jos mies ei ole tunnustanut lasta ja on erityinen syy olettaa, että isyyden selvittämisen jatkaminen ei olisi lapsen edun mukaista eikä 15 vuotta täyttänyt lapsi vaadi isyyden selvittämisen jatkamista. Tämä mahdollisuus kattanee ne perusteet, joilla äidin kieltäytymisoikeutta nykyisessä laissa on perusteltu.
Esityksessä ehdotetaan laajennettavaksi isyyden selvittämisen käyttöalaa koskemaan myös 15-17-vuotiaita alaikäisiä sekä aviolapsia, jos aviopuolisot yhdessä pyytävät isyyden selvittämistä. Käräjäoikeus pitää ehdotusta tältäkin osin perusteltuna. 15-vuotiaalla tulee olla mahdollisuus saada tukea isyytensä selvittämiseen lastenvalvojalta täysi-ikäiseksi tuloonsa asti. Aviolapsen osalta on todettu tavoitteena olevan, että isyyttä koskevat epäselvyydet ratkaistaisiin mahdollisimman nopeasti lapsen syntymän jälkeen. Tämän vuoksi pyynnölle on asetettu 6 kk:n määräaika lapsen syntymästä. Nykyisen lain mukaan lastenvalvojalla ei ole toimivaltaa toimia avioliiton aikana syntyneiden lasten osalta kuin rajatuin edellytyksin.

     Isyyden vahvistaminen tunnustamisella

Isyyden vahvistamismenettelyn ajanmukaistaminen on yksi hallitusohjelman tärkeimpiä perheoikeudellisia tavoitteita.
Ehdotuksessa esitetään säädettäväksi isyyden tunnustamismahdollisuudesta ennen lapsen syntymää. Mahdollisuus koskisi vain selviä tapauksia, joissa isyydestä ei ilmene epäselvyyksiä. Se olisi käytettävissä aina, kun tulevat vanhemmat eivät ole avioliitossa. Tunnustaminen tapahtuisi äitiysneuvolassa, jossa käytännön kokemusten mukaan vanhemmat käyvät raskausaikana usein ja heidät tunnetaan siellä tämän vuoksi melko hyvin. Tunnustamisen ottaisi vastaan kätilö tai terveydenhoitaja. Miehen olisi annettava tunnustaminen henkilökohtaisesti ja äidin olisi oltava läsnä ja hyväksyttävä tunnustaminen. Ehdotuksen mukaan kätilö tai terveydenhoitaja voisi kieltäytyä tunnustamisen vastaanottamisesta, mikäli asiaan liittyy joitakin epäselvyyksiä tai jos osapuolet pyrkivät painostamaan häntä tunnustamisen vastaanottamiseen.
Epäselvissä tapauksissa isyys vahvistettaisiin lapsen syntymän jälkeen joko tunnustamisella tai kanteen perusteella, kun isyyden selvittäminen olisi ensiksi toimitettu.
Äitiysneuvolassa tapahtuva ennakollinen tunnustaminen etenisi viranomaisteitse, joten vanhempien ei tämän lisäksi tarvitsisi tehdä mitään isyyden vahvistamiseksi. Äitiysneuvolasta tunnustamisasiakirja toimitettaisiin lastenvalvojalle, joka lähettäisi sen edelleen maistraattiin isyyden vahvistamista varten.

Ehdotuksessa miehelle on varattu tilaisuus peruuttaa tunnustaminen. Peruuttaminen on tehtävä 30 päivässä lapsen syntymästä.

Ennakolliseen tunnustamiseen ja vanhemmilta tarvittavien toimenpiteiden vähentämiseen liittyy ehdotus lapsen huollosta ja tapaamisoikeudesta annetun lain muuttamiseen lisäämällä siihen säännös, joka mahdollistaa vanhempien sopimuksen lapsen yhteishuollosta ennen lapsen syntymää. Tämä sopimus laadittaisiin edellä kerrotun tunnustamisen yhteydessä äitiysneuvolassa. Huoltoa koskeva sopimus voitaisiin vahvistaa vasta sen jälkeen kun miehen isyys on vahvistettu.

Käräjäoikeus puoltaa esitettyä ennakollisen tunnustamisen ja huollosta sopimisen mahdollisuutta. 

Esityksessä ehdotetaan myös mahdollisuutta tunnustaa isyys lapsen kuoleman jälkeen niissä tilanteissa, joissa lapsi on kuollut niin pian syntymänsä jälkeen, että tunnustamislausumaa ei ole olosuhteet huomioon ottaen voitu antaa lapsen eläessä. Tunnustamislausuma olisi kuitenkin annettava vuoden kuluessa lapsen kuolemasta. Tunnustamislausuman antamiseen liittyy myös ehdotus nimilain muuttamiseksi siten, että tunnustetun ja vahvistetun isyyden perusteella lapsen sukunimi voitaisiin muuttaa isän sukunimeksi lapsen kuoleman jälkeen.

Käräjäoikeus puoltaa esitystä.

   Isyyden vahvistaminen maistraatin päätöksellä

Esityksessä ehdotetaan, että tilanteissa, joissa mies on kuollut ennen lapsen syntymää, isyys voitaisiin nykyisestä poiketen vahvistaa maistraatin päätöksellä, jos miehen oikeudenomistajat tähän suostuvat. Tällä vältettäisiin asian ratkaiseminen tuomioistuimessa riidattomissa tapauksissa.

Käräjäoikeus puoltaa esitystä.

   Isyyden vahvistaminen kanteella

Käräjäoikeus puoltaa esitystä miehen kanneoikeuden rajoitusten väljentämisestä. Miehen pääsy tuomioistuimeen tilanteissa, joissa äiti ei suostu myötävaikuttamaan oikeusgeneettisen tutkimuksen toimittamiseen, on perusteltu. Kanneoikeus on säännösehdotuksessa – 25 § 2 momentti – kirjattu tilanteisiin, joissa  lastenvalvoja on keskeyttänyt isyyden selvittämisen puuttuvan oikeusgeneettisen selvityksen vuoksi  ja tilanteisiin, joissa maistraatti ei ole vahvistanut isyyttä miehen tunnustamisen jälkeen muun syyn kuin tunnustamisen hyväksymisen puuttumisen vuoksi. Tällainen syy olisi varteenotettava epäilys isyydestä.

Isyystutkimusmenetelmien kehityttyä oikeuskäytännössä on pantu painoarvoa yhä enemmän polveutumista koskevalle näytölle. Nykyisillä DNA-tutkimuksilla näyttö ei muodosta ongelmaa. Tämän todistelumuodon merkitys ilmenee ehdotuksen 28 §:stä, joka koskee vastaajaksi haastamista. Ehdotettu säännös poikkeaa nykytilasta siinä, että kaikkien isäkandidaattien haastaminen yhtä aikaa vastaajaksi ei ole välttämätöntä. Nykyisillä tutkimusmenetelmillä voidaan luotettavasti sulkea pois yksittäisen miehen isyys ja toisaalta esittää erittäin vahva näyttö toisen miehen isyydestä ilman näytön keskinäistä vertailua. Asianosaisten oikeusturvanäkökohdat ja isyyden oikeudellinen arviointi eivät enää välttämättä edellytä kanteiden nostamista kaikkia miehiä vastaan ja kanteiden käsittelemistä yhdessä.

Käräjäoikeus puoltaa ehdotusta.

Ehdotuksen 30 §:ssä edellytetään, että kantaja liittää haastehakemukseensa isyyden selvittämisestä laaditun pöytäkirjan, mikäli isyyden selvittäminen on tullut lain mukaan tehdä. Säännös muuttaisi nykytilaa tilanteissa, joissa täysi-ikäinen lapsi tai mies nostaa kanteen. Säännöksen tarkoituksena on varmistua siitä, että kantajalla on asianmukainen asiakirja-aineisto jo ennen kanteen nostamista hallussaan, jotta hän voi arvioida kanteen menestymismahdollisuuksia ja vedota kanteen  kannalta merkityksellisiin seikkoihin.

Käräjäoikeus puoltaa ehdotusta.

Esityksen mukaan lapsille, jotka ovat syntyneet ennen nykyisen isyyslain voimaantuloa, annetaan kanneoikeus isyyden vahvistamiseksi isyyslain voimaanpanolaissa (701/1975) asetetusta siirtymäajasta riippumatta. Kanneoikeuden perusteella vahvistettuun perhesuhteeseen liittyvä perintöoikeus olisi rajattu lakiosaan, eikä perintöoikeutta lainkaan olisi, jos perittävä olisi kuollut ennen kuin kanne isyyden vahvistamiseksi tuli vireille.

Ehdotusta on pohdittu ja perusteltu laajasti selostamalla korkeimman oikeuden  ratkaisukäytäntöä isyyslain voimaanpanolain 7 § 2 momentin kannemääräajan osalta, joka on viisi vuotta lain voimaantulosta. Lisäksi on selostettu Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen ratkaisukäytäntöä sekä Suomea että muita maita koskevissa tapauksissa, joissa on ollut kysymys isyyden vahvistamiselle asetetun kanneajan ja ihmisoikeussopimuksen määräysten yhteensopivuudesta. Näissä ratkaisuissa on katsottu kanneajan ehdottomuuden loukkaavan jokaiselle turvattua yksityiselämän suojaa. Korkein oikeus on ratkaisussa KKO 2011:12 katsonut, että kanneoikeuden rajoitus oli ristiriidassa myös Suomen perustuslain 10 §:n kanssa. Ehdotuksessa on katsottu, että EIT:n käytännön perusteella oikeus isyyden vahvistamiseen kuuluu yksityiselämän suojan piiriin. Kanteen nostamista voidaan rajoittaa EIS: 8.2 artiklan nojalla, mutta kilpailevien intressien välille on EIT:n mukaan löydettävä asianmukainen tasapaino. Tämä edellyttää, että isyyskanteen määräaika olisi joustava ja että tasapaino etsitään kasuistisesti tapaus tapaukselta.

Esityksessä on todettu, että näiden kriteerien siirtäminen lainsäädäntöön ei ole helppoa eikä lainsäädännön tavoitteiden kannalta optimaalista. Lainsäädännön tulisi olla selkeää ja lopputuloksen ennakoitavuus olisi tärkeää riitaisuuksien hillitsemistavoitteen kannalta.

Ehdotuksen mukaan kannerajoituksen poistaminen on selkeä ratkaisu ja turvaa maksimaalisesti EIS:n 8 artiklassa tarkoitetun yksityiselämän suojan. Ehdotettu ratkaisu loukkaa niitä odotuksia, joita miehellä (jonka isyyden vahvistamisesta on kysymys) ja hänen omaisillaan on perustellusti voinut nykyisen lainsäädännön mukaan olla. Rajoittamalla isyyden vahvistamiseen liittyviä oikeusvaikutuksia voidaan löytää edellä tarkoitettu tasapaino miehen ja hänen perillistensä omaisuuden suojan ja kantajan yksityiselämän suojan välille.

Toteutuessaan ehdotus lisäisi jonkin verran isyyden vahvistamista koskevia kanteita.  Ehdotuksen mukaan rajatun perillisaseman saaminen edellyttäisi kanteen nostamista perittävän eläessä. Kanneoikeutetut ovat tällä hetkellä 38-vuotiaita tai sitä vanhempia ja kanteiden kohteena olevat miehet jo suhteellisen iäkkäitä. Johdannossa mainittujen asiamäärien valossa tätä lisäystä ei ole arvioitava merkittäväksi ja lisäys olisi tilapäinen.

Käräjäoikeus puoltaa esitystä.

Ehdotuksen voimaantulo- ja siirtymäsäännöksissä on ehdotettu, että aikaisempi tuomioistuinratkaisu ei olisi esteenä uuden kanteen nostamiselle, jos isyys on aikaisemmin jätetty vahvistamatta isyyslain voimaanpanosta annetun lain 7 § 2 momentin nojalla, eli aikaisempi kanne on hylätty tai jätetty tutkimatta määräajan umpeutumisen tai miehen kuoleman johdosta. Muissa tapauksissa tätä oikeutta ei olisi. Säännöstä on pidetty tarpeellisena sen johdosta, että henkilöt joiden kanne ei mainitulla perusteella ole aikaisemmin menestynyt, eivät joutuisi muita ennen 1.10.1976 syntyneitä huonompaan asemaan. Perustelu on sinänsä ymmärrettävä. Esityksessä todetaan lisäksi, että mahdollisuus saada uusi kanne tutkituksi ei edellyttäisi aikaisemman päätöksen purkamista tai poistamista ylimääräisin muutoksenhakukeinoin. Käräjäoikeus pitää uuden kanteen nostamismahdollisuutta prosessuaaliselta kannalta erikoisena, etenkin kun aikaisempaa ratkaisua ei ensin poistettaisi. Tätä on perusteltu sillä, ettei ratkaisu olisi sillä tavalla virheellinen, että se voitaisiin ylimääräisin muutoksenhakukeinoin poistaa. Käräjäoikeus pitää lainsäädäntöteknisesti parempana vaihtoehtona, että aikaisempi ratkaisu ensi puretaan ja poistetaan sekä tätä koskevan poikkeussäännöksen sisällyttämistä ylimääräisiä muutoksenhakukeinoja koskevaan oikeudenkäymiskaaren lukuun. Kysymys on periaatteellinen ja koskee tuomioistuinratkaisun oikeusvoimavaikutusta.

Ehdotuksen 62 § koskee lapsen perintöoikeutta eräissä tapauksissa. Siinä säädetään perintöoikeudesta edellä kuvatun, ilman määräaikaa turvattavan kanneoikeuden seurauksena. Perintöoikeus rajoittuisi lakiosaan eikä siinä otettaisi huomioon eräitä perittävän tekemiä kuolemanvaraistoimia. Rajoitettuakaan perintöoikeutta ei olisi sellaisen perittävän jälkeen, joka oli kuollut ennen kuin kanne isyyden vahvistamiseksi tuli vireille. Säännöksen 2 momentin mukaan perintöoikeus koskisi myös tapauksia, joissa aikaisemmin olisi isyys vahvistettu jättämällä isyyslain voimaanpanosta annetun lain 7 § 2 momentin määräaika perustuslain tai EIS 8 artiklan nojalla huomiotta. Tässä tapauksessa lisäedellytyksenä olisi, että perinnönjako olisi vielä lain voimaan tullessa toimittamatta.

Käräjäoikeus puoltaa esitystä tältä osin sellaisin tarkennuksin, että 1 momentin viimeisen virkkeen sanamuotoon olisi ehkä syytä lisätä ”tämän lain nojalla nostettu” (vs. Lapsella ei kuitenkaan ole perintöoikeutta sellaisen perittävän jälkeen, joka oli kuollut ennen kuin kanne isyyden vahvistamiseksi tuli vireille). Näin sen vuoksi, että ehdotuksessa toisaalla ehdotetaan kanneoikeutta sen estämättä, että aikaisemmin asiasta on jo kanne nostettu.

     Isyyden kumoaminen

Ehdotuksen 36 §:n 2 momentissa ehdotetaan, että maistraatti voisi päätöksellään kumota aviomiehen isyyden tapauksissa, joissa lapsen äiti ja äidin aviomies ovat yhdessä pyytäneet isyyden selvittämistä lastenvalvojalta ehdotuksen 4 §:n 2 momentin 3 kohdan nojalla, 6 kuukauden määräajassa lapsen syntymästä. Maistraatin päätösvalta edellyttäisi, että oikeusgeneettiset tutkimukset olisi tehty ja niiden perusteella voitaisiin todeta, että aviomies ei ole lapsen isä. Tällöin aviomiehen isyys voitaisiin puolisoiden yhteisestä hakemuksesta kumota maistraatin päätöksellä.

Käräjäoikeudella ei ole ehdotuksen johdosta huomautettavaa.

Ehdotuksen 37 ja 38 §:ssä säädetään kanneoikeutetuista ja kanneoikeuden rajoituksista. Uutuutena on 37 §:n 2 momentti ja siihen liittyvä 38 §:n 2 momentti, joiden mukaan kumoamiskanteen voi nostaa tietyin edellytyksin mies, joka katsoo olevansa äidin avioliiton aikana syntyneen lapsen isä äidin aviomiehen sijasta. Tämän ns toisen miehen kanneoikeuden tavoitteena on antaa lapsen biologiselle isälle mahdollisuus saada perhe-elämälleen suojaa tapauksissa, joissa lapsen äidin ja hänen aviomiehensä muodostaman perheen keskinäinen yhteys on rikkoutunut. Esityksen taustalla on, että tilanteissa, joissa äidin ja aviomiehen yhteiselämä on tosiasiallisesti lakannut avioliiton ollessa vielä voimassa, lapsen biologisen ja sosiaalisen isän mahdollisuus saada isyytensä vahvistetuksi riippuu voimassa olevan lain mukaan puolisoiden hyväksynnästä. Kanneoikeus ei ulotu tilanteisiin, joissa maistraatti on vahvistanut isyyden tunnustamisen perusteella. Kaikkien säännöksessä lueteltujen edellytysten tulee täyttyä yhtäaikaisesti: lapsen äidin ja hänen aviomiehensä on tullut asua erillään lapsen syntymän aikaan,  kantajana olevan miehen on tullut asua yhdessä äidin kanssa lapsen syntymän aikaan ja osallistua lapsen hoitoon tai muutoin kyettävä osoittamaan, että hänen ja lapsen välille on muodostunut perheyhteyteen rinnastettava suhde ja että tuomioistuin arvioi kanteen nostamisen olevan lapsen edun mukaista.

Käräjäoikeudella ei ole ehdotuksen johdosta huomautettavaa.

Ehdotus on Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen ratkaisujen valossa perusteltu ja lähtökohtaisesti suojaa perhe-elämää kolmannen kanneoikeudelta. Säännös on muotoiltu erityiseksi poikkeussäännöksi tilanteissa, joissa isyysolettama ei lainkaan toteuta tarkoitettuja tehtäviään.

Kannemääräaikoja koskeva 40 §:n 2 momentin mukaan kanne voitaisiin tutkia, vaikka se olisi pantu vireille määräajan (2 vuotta lapsen syntymästä, tunnustamisen perusteella tunnustaneella ja äidillä vahvistamisesta) päättymisen jälkeen, jos kantajalla jota 1 momentissa tarkoitetaan ( äiti, mies jonka isyys todettu avioliiton perusteella, toinen mies) oli laillinen este tai hän näyttää muun erittäin painavan syyn sille, minkä vuoksi kannetta ei ole aikaisemmin nostettu. Kanne tulee jättää tutkimatta, jos sitä ei ole nostettu viipymättä sen jälkeen kun syy kanteen nostamatta jättämiselle on poistunut. Tältä osin on viitattu korkeimman oikeuden ratkaisuihin ja mainittu esimerkkinä painavasta syystä tilanne, jossa mies saa tietää vasta määräajan jälkeen olosuhteista, joiden perusteella hänellä on syytä epäillä isyyttään.

Käräjäoikeudella ei ole ehdotuksen johdosta huomautettavaa.

Isyyslain uudistamistarpeita koskeneessa arviomuistiossa (OM Selvityksiä ja ohjeita 37/2011) alistettiin harkittavaksi, tulisiko oikeustilaa muuttaa siltä osin kuin nykyisessä laissa oikeudenkäynnissä vahvistettua isyyttä ei voi kumota muutoin kuin ylimääräisten muutoksenhakukeinojen kautta.  Käräjäoikeus suhtautui muistiosta antamassaan lausunnossa epäillen siihen periaatteelliseen ratkaisuun, että oikeudenkäynnissä annetun ratkaisun oikeusvoimavaikutusta horjutettaisiin. Muistiossa oli kerrottu esimerkkitapaus Euroopan ihmisoikeustuomioistuimesta, joka viittasi lähinnä uusiin polveutumista koskeviin tutkimusmenetelmiin (DNA-).  Tämän kaltaisten tilanteiden ("virheiden") korjaaminen saattaisi olla mahdollista ehdotuksen 40 §:n 2 momentin nojalla, jos aikaisempaa tuomioistuinratkaisua ei ole.

Laki oikeusgeneettisestä isyystutkimuksesta annetun lain 13 §:n muuttamisesta

Ehdotuksen mukaan elossa olevasta tutkittavasta otetaan solunäyte oikeusgeneettistä tutkimusta varten suun limakalvolta, jollei verinäytteen ottamiseen ole erityistä syytä. Muutoksen tavoitteena on mahdollistaa näytteenotto esimerkiksi lastenvalvojan luona, jolloin erillinen käynti terveydenhuollon toimintayksikössä näytteen ottamiseksi on tarpeeton. Näytteen ottaisi tutkittava itse lastenvalvojan valvonnassa. Sivelynäyte on vähemmän kajoava mutta yhtä luotettava tapa ja sen arvioidaan nopeuttavan tutkimustulosten saatavuutta jopa usealla viikolla.
Käräjäoikeus pitää ehdotusta tervetulleena. Oikeusgeneettisiä tutkimuksia vastustetaan käytännössä juuri verinäytteen vuoksi, tavallisimmin uskonnollisilla tai eettisillä perusteilla.

 

Lausunnon on valmistellut käräjätuomari, osaston johtaja Matti Palojärvi.

Laamanni	Eero Takkunen