Oikeusministeriö
PL 25 
00023 Valtioneuvosto

  

Pyydetty lausunto arviomuistioon isyyslain uudistamistarpeista

Pääministeri Jyrki Kataisen hallituksen ohjelman mukaan isyyslaki uudistetaan ja avoliitossa syntyvien lasten isyyden tunnustamista koskeva sääntely ajanmukaistetaan. Oikeusministeriö on teettänyt asiasta lainsäädäntöneuvos Markku Helinillä arviomuistion, josta ministeriö on pyytänyt lausuntoja. Espoon kaupunki esittää lausuntona kunnioittavasti seuraavaa: 

Isyyden toteaminen avioliiton perusteella

Voisiko isyysolettama koskea avoliitossakin syntyneitä lapsia? (s.11) 

Lastenvalvojatyön käytännön kokemusten valossa arviomuistiossa esitetyt näkemykset isyysolettaman rajaamisesta avioliitossa syntyneisiin lapsiin ovat perusteltuja. Avoliitolle voisi käytännössä olla hankalaa määritellä virallista alkua ja loppua. Myöskään väestötietojärjestelmän mukainen yhteinen osoite ei läheskään aina tarkoita avoliittoa tai edes parisuhteen olemassaoloa. Isyysolettaman käyttökelpoisuutta myös avoliitossa voisi parantaa lisäedellytys siitä, että kyseessä on pariskunnan toinen tai kolmas lapsi. Perheen olosuhteet olisivat säilyneet täysin ennallaan, eikä isyyttä ole tarpeen lääketieteellisesti varmentaa. Voisiko vaihtoehtoisesti pohtia asian hoitamista selkeissä tapauksissa jo synnytyssairaalassa. 

Jos lapsi syntyy puolisoiden avioeron jälkeen, yleisen elämänkokemuksen perusteella on syytä olettaa, ettei aviomies tavallisesti ole lapsen isä. Tutkimustietoa tästä ei ole. Onko isyysolettama liian laaja sikäli, että vasta avioeropäätöksen tulo lainvoimaiseksi ennen lapsen syntymää estää isyyden toteamisen avioliiton perusteella? (s.12) 

Kokemustietona lastenvalvojatyöstä haluamme tuoda esiin, että yhä useammin varsinkin nuorten pariskuntien kohdalla eropäätös syntyy ja ero laitetaan vireille (usein varsin yllättäen) raskausaikana, vaikka tuleva lapsi olisi alun perin yhteisesti suunniteltu. Lisäksi avioerolainsäädännön mukainen harkinta-aika on pohjimmiltaan tarkoitettu nimensä mukaiseksi, joten muutos voisi olla ristiriidassa tämän lainsäätäjän tarkoituksen kanssa. Tosiasiassa vireillä olevien eroprosessien aikana (”sovintoyritysten” seurauksena) myös syntyy lapsia. Näistä syistä pidämme avioeron lainvoimaiseksi tuloa edelleen selkeämpänä isyysolettaman takarajana kuin avioeroasian vireilletulohetkeä. Käytännössä esimerkiksi tilanteet, joissa ulkomailla voimassa oleva avioliitto ja kadoksissa/ tiettymättömissä oleva aviomies estävät Suomessa syntyvän lapsen biologisen isän isyyden vahvistamisen, ovat huomattavasti harvinaisempia kuin edellä kerrotut tilanteet. Ne ovat myös käytännössä hoidettavissa hankkimalla oletetusta isästä DNA-näyte ja haastamalla kadoksissa/tiettymättömissä oleva isä isyyden kumoamista koskevaan oikeudenkäyntiin julkisen kuulutuksen kautta.  
 
Isyyden selvittäminen

Isyyslain mukaan lastenvalvojan on ensiksi kutsuttava äiti nk. alkuneuvotteluun, jossa äidille selostetaan mm. isyyden vahvistamisen vaikutuksia ja merkitystä. (s. 13) Millaiseksi isyyden selvittäminen käytännössä muodostuu, riippuu paljolti siitä, millaisessa perhetilanteessa lapsi ja hänen äitinsä elävät. (s. 14)

Espoossa lastenvalvoja saa tiedon avioliiton ulkopuolella syntyneestä lapsesta maistraatista, ja lähettää sen perusteella äidille kutsun isyysselvitykseen, johon vanhempien toivotaan tulevan yhdessä. Käytännössä hyvin pieni osa isyydenselvittämisasiakkuuksista on sellaisia, joissa äitiä tavataan (tai hänen kanssaan keskustellaan puhelimitse) ensin yksin, mutta jotkut äidit haluavat tulla nimenomaisesti yksin keskustelemaan ja hakemaan informaatiota erityisesti silloin, kun lapsen oletettu isä ei ole kovin tuttu tai jos kyseeseen voi tulla useampi mies, tai kun on olemassa riski lapsen turvallisuudesta. 

On luontevaa, että, isyyden selvittämisestä huolehditaan kuntien sosiaalitoimessa, jolle monet lasta koskevat perusluonteiset asiat, kuten lapsen huoltoa, tapaamisoikeutta ja elatusta koskevien sopimusten vahvistaminen ja lastensuojelutyö on uskottu. (s. 14)

Espoossa lastenvalvojatyössä isyyden selvittämisen yhteydessä laaditaan pääsääntöisesti myös lasta koskevat sopimukset, tavallisimmin yhteishuoltosopimus avoliitossa elävien vanhempien välillä. Jos vanhemmat eivät asu yhdessä, on tärkeää, että ainakin lapsen elatuksen turvaamiseksi tarpeelliset toimenpiteet käynnistetään jo isyyden selvittämisen yhteydessä. Mikäli lastenvalvojalle syntyy huoli perheen tilanteesta, perhe voidaan ohjata tukipalveluihin, ja tilanteen niin vaatiessa lastenvalvoja on velvollinen tekemään asiassa lastensuojeluilmoituksen. Sosiaalitoimi on siten luonteva paikka isyyden selvittämiselle. 

Olisi harkittava isyyden selvittämisen käyttöalan laajentamista siten, että vanhemmat voisivat yhdessä pyytää isyyden selvittämistä tapauksissa, joissa he pitävät avioliiton perusteella todettua isyyttä epävarmana tai epätodennäköisenä. Jos lastenvalvoja saamansa selvityksen nojalla katsoisi aviomiehen isyyden epävarmaksi, hän voisi tilata DNA-tutkimuksen, jolloin yhteiskunta maksaisi sen kustannukset. Voisiko sosiaalilautakunta, maistraatti tai muu hallintoviranomainen näissä tilanteissa kummankin vanhemman pyynnöstä päättää isyyden kumoamisesta? (s. 15)

Olisi hyvä, jos DNA-tutkimukset voitaisiin tilata yhteiskunnan kustannuksella lastenvalvojan harkinnan perusteella ainakin esimerkiksi lastensuojelutapauksissa tai jos lapsi on voinut syntyä raiskauksen seurauksena. Isyyden kumoaminen täysin selkeissä tapauksissa voisi tapahtua lastenvalvojan luona.

Äidillä on määräysvaltaa sen osalta, voidaanko isyys vahvistaa, jos ei ilmaannu miestä, joka haluaa tunnustaa isyytensä. Olisi tarpeen harkita, onko äidin määräysvalta isyyden selvittämisessä liiallinen ja tulisiko isyyden selvittäminen toteuttaa äidin tahdosta riippumatta. (s. 16)

Isyyden selvittäminen ei saisi olla pelkästään äidin tahdosta riippuva asia. Käytännön lastenvalvojatyössä on tuotava esiin lapsen näkökulma ja oikeudet sekä tasapuolisesti äidin ja isän näkökulma. Kokemusten mukaan kieltäytymisen aikanaan tehnyt äiti haluaa selvittää asian muutamien vuosien kuluttua ja viimeistään siinä vaiheessa, kun lapsi itse haluaa selvittää alkuperänsä ja/tai tutustua isäänsä.

Isyyden vahvistaminen tunnustamisella

Voitaisiinko tunnustamisen välittömyysperiaatteesta poiketa yksittäistapauksissa, joissa viranomainen on isyyden selvittämisen yhteydessä kertyneen aineiston tai muun selvityksen nojalla vakuuttunut sen vastaavan aineellista totuutta. Esim. tilanteissa, joissa mies asuu ulkomailla eikä hänen asuinpaikkavaltiossaan ole sellaista Suomen ulkomaanedustustoa, jossa tunnustamislausuma voitaisiin antaa. (s. 19)

Millaisissa tilanteissa lastenvalvoja voisi olla vakuuttunut tunnustamisen vastaavan aineellista totuutta, käytännön tilanteet osoittavat muuta. Lapsen isänä itseään pitävä mies tulee useissa tapauksissa ulkomailta jossain vaiheessa katsomaan lasta, ja tunnustamisen voi hoitaa myös siinä vaiheessa. 
 
Voitaisiinko tunnustaminen ainakin yksinkertaisimmissa tilanteissa vahvistaa pelkästään sosiaaliviranomaisen päätöksellä ilman toisen viranomaisen panosta. Tällaisia voisivat olla tilanteet, joissa äiti ja mies asuivat lapsen siittämisen aikaan ja asuvat edelleen yhteisessä taloudessa eikä selvityksen perusteella ole aihetta epäillä, että toinen mies olisi isä. (s.19)

Kyllä näin voitaisiin menetellä, kun tunnustajan henkilöllisyys on luotettavasti todettavissa. 

Tunnustamisen hyväksyminen siirrettiin maistraateille käräjäoikeuksista vuonna 2002. Uuden lain valmistelun yhteydessä olisi tarpeen arvioida, onko tämä ratkaisu ollut onnistunut. Erityisesti olisi arvioitava, ovatko tunnustamisen hyväksymistehtävä ja maistraatin tehtävä väestötietojärjestelmän ylläpitäjänä luontevasti yhteen sovitettavissa. (s.19)

Espoon kokemuksen mukaan siirron jälkeen asioiden käsittely on nopeutunut ja asiat tutkitaan tarkemmin kuin aiemmin. Sosiaalitoimen yhteistyö maistraatin kanssa on toiminut hyvin. Lapsen etu ja väestötietojärjestelmän luotettavuus eivät kuitenkaan aina kohtaa. Maistraatti on ottanut isyyden vahvistamisasioissa tiukan kannan henkilöllisyyden osoittamisen suhteen. Muukalaispassi ja pakolaisen matkustusasiakirja ovat kansallisen passin sijasta ulkomaalaisille annettavia matkustusasiakirjoja, joita voidaan käyttää henkilöllisyyttä osoittavina asiakirjoina, jollei niissä ole merkintää siitä, ettei matkustusasiakirjan haltijan henkilöllisyyttä ole pystytty varmistamaan. Turvapaikanhakijan vastaanottokeskuksen antaman asiakaskortin perusteella henkilöllisyyttä ei voida todeta luotettavasti. Esimerkiksi tilanteessa, jossa turvapaikan hakijalla ei ole minkäänlaista virallista henkilöllisyystodistusta, mutta hänen isyydestään ei ole epäselvyyttä, asiaa ei saa vireille maistraatissa, eikä isäehdokkaalle näin ollen myöskään synny kanneoikeutta isyyden vahvistamiseksi tuomioistuimessa. Isyyslain kansainvälisen yksityisoikeuden alaan kuuluvissa säännöksissä on tausta-ajatuksena ollut ja nimenomaisesti myös mainittu turvapaikanhakijat isyyden tunnustajina, joten asiassa on ilmeinen ristiriita. Toisaalta maistraattien rooli väestörekisterinpitäjinä edellyttää, että väestötietojärjestelmään kirjattavat tiedot ovat luotettavia. Tämä sama ongelma liittyy äidin siviilisäädyn osoittamisen vaikeuteen tilanteissa, joissa äiti on muuttanut Suomeen sellaisesta valtiosta, josta siviilisäätytodistusta ei ole saatavissa tai jonka antamaa todistuksia suurlähetystö ei voi laillistaa. Jos naimattomuustodistusta ei toimiteta maistraattiin, asia ei edes etene maistraatista lastenvalvojalle isyyden selvittämistä varten. 

Tunnustamista ei nykyään voida antaa ennen lapsen syntymää eikä isyyttä voida tunnustaa lapsen kuoleman jälkeen. Onko lakia tarpeen muuttaa tältä osin? (s. 20) 

Lastenvalvojatyön käytännön näkökulmasta olisi hyvä, jos esimerkiksi vakavasti sairas mies voisi tunnustaa isyytensä ennen kuolemaansa, vaikka lapsi ei olisi ehtinyt vielä syntyä. Tällöin tunnustamisen lisäksi voitaisiin ottaa DNA-näyte joko etukäteen talteen tai jälkikäteen vainajasta, jos mies on kuollut ennen lapsen syntymää. Isyys voitaisiin vahvistaa tämän aineiston pohjalta lapsen syntymän jälkeen. 

Yksittäistapauksissa voi inhimillisen kärsimyksen määrä muodostua kohtuuttomaksi, jos tunnustaminen ei ole mahdollista lapsen kuoltua. Esimerkiksi, jos kaksosten syntymän jälkeen toinen heistä kuolee. Jotta tunnustamista ei voitaisi käyttää sille vieraisiin taloudellisiin tarkoituksiin, tulisi tunnustamiselle asettaa lyhyt määräaika lapsen syntymästä. 

Isyyden vahvistaminen tuomioistuimen päätöksellä

Mies voi nostaa kanteen vain, jos hän on tunnustanut lapsen ja tunnustaminen on jätetty vahvistamatta. Jos mies haluaisi ennen tunnustamista varmistua biologisesta isyydestään, miehellä ei ole keinoa päästä eteenpäin, jos äiti vastustaa tutkimuksia. Voitaisiinko tutkimusten toimittaminen varmistaa antamalla miehelle oikeus vaatia tuomioistuimessa, että lapsi ja äiti velvoitettaisiin tutkimuksiin tai antamalla miehelle mahdollisuus isyyskanteen nostamiseen sen jälkeen kun lastenvalvoja on tilannut tutkimukset eikä äiti ole osoittanut, että näytteet olisi otettu? (s. 22)

Lastenvalvojatyössä esiintyy tilanteita, joissa mies olisi valmis tunnustamaan isyytensä, mutta haluaisi kuitenkin varmistua asiasta sitä ennen. Lastenvalvojan tehtävänä on tällöin motivoida äitiä suostumaan tutkimuksiin. Olisi hyvä, jos lastenvalvojalla olisi käytettävissään myös velvoittavia keinoja arviomuistiossa esitetyin tavoin. 

Voitaisiinko isyys vahvistaa lastenvalvojan tai maistraatin päätöksellä silloinkin, kun isä on kuollut, mutta DNA-tutkimus on tehty, lastenvalvoja pitää isyyttä selvitettynä ja kaikki oikeudenomistajat siihen suostuvat? (s. 23)

Tällaisessa tilanteessa lastenvalvoja/maistraatti voisi vahvistaa isyyden. 

Onko tarpeen säilyttää ns. monimiesperiaate eli että kaikki isäehdokkaat tulisi haastaa samaan oikeudenkäyntiin? (s. 24) 

Isyystutkimusmenetelmien kehittymisen myötä ”monimiesperiaate” on käynyt tarpeettomaksi, ja on lisäksi omiaan loukkaamaan yksityisyyden suojaa. 

 

Juha Metso                                       Marjatta Karhuvaara 
perusturvajohtaja                              perheasioiden yksikön esimies

Liitteet
	-	          	

Tiedoksi
	-