Oikeusministeriö
Lainvalmisteluosasto
Yksityisoikeuden yksikkö
PL 25
00023  VALTIONEUVOSTO

Lausuntopyyntö 11.7.2011, OM 1/41/2011

ISYYSLAIN UUDISTAMISTARPEITA KOSKEVA ARVIOMUISTIO 

Oikeusministeriö on pyytänyt Maahanmuuttovirastolta lausuntoa isyyslain uudistamistarpeita koskevasta arviomuistiosta, jossa taustoitetaan ja arvioidaan vuodesta 1976 voimassa olleen isyyslain uudistamistarpeita. Muistion mukaan lain pääperiaatteet ovat monilta osin säilyttäneet ajanmukaisuutensa. Lainsäädännön ajantasaistamiseksi muistiossa esitetään kuitenkin useita aineellisoikeudellisia ja menettelyllisiä muutoksia. Maahanmuuttovirasto toteaa lausuntonaan seuraavaa.

Isyyden tunnustamista ja selvittämistä koskevat kysymykset vaikuttavat Maahanmuuttoviraston päätöksentekoon laaja-alaisesti ja ratkaisuilla voi olla kauaskantoisia seurauksia. Lapsen isyys/isyyden selvittäminen on usein esillä ns. esikysymyksenä ennen kansalaisuusaseman määrittämistä ja se heijastuu myös oleskelulupa- ja turvapaikkahakemusten ratkaisemiseen sekä maastapoistamisharkintaan ja on otettava huomioon asianosaisten kuulemisvelvollisuuden piiriä määritettäessä. 

Maahanmuuttovirasto haluaa kiinnittää huomiota erityisesti seuraaviin yksittäisiin seikkoihin käytännön lainsoveltajan näkökulmasta.

		2.2. Arvio (Isyyden toteaminen avioliiton perusteella)

Isyysolettaman osalta muistiossa on todettu, että yksittäistapauksissa isyyden toteaminen äidin avioliiton perusteella vaikeuttaa jossain määrin sitä, että lapsi saa isäkseen biologisen vanhempansa. Esimerkkinä on mainittu Suomesta kansainvälistä suojelua hakenut ja hakemuksen vireillä oloaikana raskaaksi tuleva nainen, joka on maassa ilman aviomiestään. Maahanmuuttovirasto pitää hyvänä, että myös turvapaikanhakijat on tässä huomioitu, ja että yksittäistapauksiin liittyviä ongelmia on tiedostettu. 

Kansalaisuusaseman määrittämistilanteet eroavat isyyslain säännöksistä sikäli, että muun luotettavan selvityksen puuttuessa määrittämistilanteissa voidaan yleensä luottaa äidin kertomukseen lapsen isyyttä tutkittaessa ja sen perusteella kansalaisuusasemaa märitettäessä.  

3.2. Isyyden selvittäminen (Arvio) ja 3.2.1 Isyyden selvittämisen käyttöalan rajaus lapsen syntyperän mukaan (Isyyden selvittäminen)
 
Muistiossa kannatetaan isyyden selvittämisen käynnistymistä viranomaisaloitteisesti. Maahanmuuttovirasto katsoo, että myös isyyttä koskevan DNA-tutkimuksen hankkimisen tulisi voida tapahtua viranomaisaloitteisesti, sillä viranomaisella voi olla intressi saada isyys selvitettyä, erityisesti tilanteissa, joissa lapsen isyyttä koskeva asiakirjaselvitys on epäluotettavaa tai sitä ei ole ollenkaan. Joistain valtioista, esimerkiksi Somaliasta, asiakirjaselvitystä ei ole satavissa tai saatua selvitystä ei voida pitää luotettavana. Jos esimerkiksi Somalian kansalainen aviopari esittää ulkomailla syntyneistä lapsistaan vain somalialaiset syntymätodistukset, joita ei siis voi pitää luotettavina, avioparin vanhemmuus voi jäädä tosiasiassa epäselväksi.

Määritettäessä lapsen kansalaisuusasemaa kansalaisuuslain mukaan lähtökohta on, että lapsen oikeat vanhemmat ovat tiedossa. Luotettavan asiakirjaselvityksen puuttuessa on tällä hetkellä jouduttu turvautumaan ulkomaalaislain mukaiseen oleskelulupaa koskevaan perusteeseen ja pyytämään henkilöitä tekemään oleskelulupahakemus sen selvittämiseksi, onko lapsen vanhempi hänen biologinen vanhempansa ja onko hän Suomen kansalainen suoraan lain nojalla (miehen aviolapsi) tai onko hänellä oikeus saada Suomen kansalaisuus kansalaisuusilmoituksesta (avioliiton ulkopuolella syntynyt lapsi, isän kansalaisuus). Oleskelulupahakemusmenettelyn kautta on saatu tehtyä viranomaisaloitteinen DNA-tutkimus, joka kustannetaan valtion varoista. Menettelyä ei kuitenkaan voida käyttää esimerkiksi tapauksissa, joissa henkilöllä ei ole tarkoitusta muuttaa Suomeen. Omakustanteisen DNA-tutkimuksen haittapuolena taas on se, että viranomainen ei voi varmistua tutkimuksen tehneen tahon luotettavuudesta. 

Maahanmuuttoviraston näkemyksen mukaan olisi tärkeä saada ensisijaisesti kansalaisuuslakiin säännös vanhemmuuden toteamisesta luotettavan testaajan valvotuissa olosuhteissa suorittaman DNA-tutkimuksen avulla Suomen kansalaisuuden tai kansalaisuuteen liittyvän oikeuden toteamiseksi. Säännöksen pitäisi sitoa myös maistraatteja, joten maistraatitkaan eivät voisi hyväksyä vanhemmuuden osoitukseksi yleisesti epäluotettavina pidettyjä asiakirjoja. Säännös voitaisiin sisällyttää myös isyyslakiin. 

Rekisterimerkinnän luotettavuuden varmistamiseksi asiakirjanäytön puuttuessa DNA-tutkimusta koskevan viranomaisaloitteen tekijänä kyseeseen voisi tulla myös maistraatti, joka voisi henkilötietojen luotettavuuden tutkimista koskevan lausuntomenettelyn kautta käyttää Maahanmuuttovirastoa täydentävänä viranomaisena. Siinä tapauksessa, että Maahanmuuttovirastolla ja maistraatilla on poikkeavia käsityksiä siitä, mitä lapsen isyydestä esitettyjä asiakirjoja voidaan pitää luotettavina, Maahanmuuttovirastolla pitäisi olla rinnakkainen aloiteoikeus DNA-tutkimuksen suorittamiseksi. Viranomaisaloitteisen tutkimuksen kautta saadut luotettavat tiedot lapsen oikeista vanhemmista tulisivat rekisteröitäviksi suoraan väestötietojärjestelmään. 

3.2.3 Äidin vastustuksen merkitys ((Isyyden selvittäminen)

Erityisesti Jus soli -tapauksissa (ts. Suomen kansalaisuuden saaminen syntymämaan perusteella) tutkitaan sitä, onko lapsella mahdollisuus saada kansalaisuus vanhemmiltaan, jolloin syntymämaaperiaate ei sovellu. Jos isä ei ole tiedossa, ei voida ottaa kantaa siihen, saisiko lapsi kansalaisuuden isänsä kansalaisuuden perusteella. Jos isyyttä ei tutkita äidin vastustuksen takia, isän kansalaisuuden siirtyminen lapselle jää selvittämättä, eikä lapsen kansalaisuutta saada selvitettyä. Äidin mahdollinen vastustus isyyden selvittämisessä voi johtua siitä, että hän ajattelee lapsen saavan Suomen kansalaisuuden syntymämaa periaatteen mukaisesti, jos isyyttä ei selvitetä.

Maahanmuuttovirasto viittaa korkeimman hallinto-oikeuden tuoreeseen vuosikirjaratkaisuun (KHO:2011:78, annettu 16.9.2011), jossa arvioitiin, minkälainen myötävaikuttamisvelvollisuus äidillä on lapsen isyyden selvittämiseksi määritettäessä lapsen kansalaisuusasemaa. Tapauksessa Suomessa syntyneen lapsen äiti, joka oli Somalian kansalainen, oli ilmoittanut lapsen isän olevan ulkomailla asuva Somalian kansalainen, joka ei halua olla tekemisissä lapsen kanssa. Äiti ei kertomansa mukaan tiennyt isän olinpaikkaa. Korkeimman hallinto-oikeuden mukaan kansalaisuuslain 39 §:n ei voida tulkita asettavan velvollisuutta isyyden selvittämiseen tai vahvistamiseen. Päätöksensä perusteluissa korkein hallinto-oikeus myös totesi, ettei kansalaisuuslaissa ole nimenomaisia säännöksiä isyyden selvittämisestä kansalaisuusaseman määrittämistä koskevan asian yhteydessä eikä liioin syntymämaaperiaatetta sovellettaessa. Asiassa ei voitu katsoa, että äiti olisi laiminlyönyt kansalaisuuslain 39 §:ssä säädetyn myötävaikuttamisvelvollisuutensa. 

Maahanmuuttovirasto pitää muistiossa esiin tuotua mahdollisuutta isyyden selvittämiseen äidin tahdosta riippumatta perusteltuna ainakin tässä mainitun kaltaisissa tilanteissa. Isyyslain uudistamisen yhteydessä tulisi myös selvittää, voidaanko lapsen äidille asettaa velvoitetta isyyden selvittämisen kannalta tarpeellisten lapsen isää koskevien tietojen antamiseen tilanteessa, jossa sillä on merkitystä Suomessa syntyneen lapsen kansalaisuusasemaan ja siihen, saako lapsi syntymämaaperiaatteen nojalla Suomen kansalaisuuden. Sääntelyllä tulisi pystyä estämään pyrkimyksiä käyttää väärin syntymämaaperiaatteen mukaista mahdollisuutta Suomen kansalaisuuden saamiseen. 

4.2.1 Tunnustamisen välittömyysperiaate 

Muistiossa esitetään harkittavaksi, että tunnustaminen voitaisiin toimivaltaisessa viranomaisessa yksittäistapauksissa hyväksyä, vaikka tunnustamislausumaa ei ole annettu viranomaisen edessä. Esimerkkinä on mainittu miehen asuminen ulkomailla valtiossa, jossa ei ole Suomen edustustoa. Maahanmuuttovirasto pitää ehdotusta osin ongelmallisena ja katsoo DNA-menettelyn olevan joissain tilanteissa tarpeen biologisen isyyden varmistamiseksi. Tunnustamisen välittömyysperiaatteesta luopuminen joidenkin ulkomailla asuvien Suomen kansalaisten kohdalla voisi mahdollistaa miespuolisen Suomen kansalaisen tunnustavan lapsia kirjeitse tai sähköpostitse, jolloin lapsen ja miehen välille saadaan isyyssuhde, mikä taas avaa mahdollisuuden Suomen kansalaisuuden hakemiseen lapselle. Tällaisessa tilanteessa DNA-menettely olisi tarpeen varmistamaan biologisen isyyden sekä ehkäisemään maahantulosäännösten kiertämisyrityksiä.

Toisaalta isyyden tunnustamisen välittömyysperiaatteesta luopuminen helpottaisi joissain tapauksissa kansalaisuusaseman määrittämismenettelyä, kun lapsen toinen vanhempi saataisiin aiempaa nopeammin selville. Osittainen luopuminen välittömyysperiaatteesta voisi myös parantaa ulkomailla olevan isän oikeuksia, kun hänen olisi helpompi tunnustaa lapsi äidin kieltäytyessä antamasta tietoja isyyden selvittämiseksi. 

5.2.3 Isyyden vahvistamiseksi vaadittava näyttö (Arvio)

Muistion mukaan tilanteissa, joissa DNA-tutkimusta ei ole käytettävissä isyysasia on voitava ratkaista vapaata näyttöharkintaa soveltaen. Pelkästään asianosaisten omaa ilmoitusta isyydestä ei ainakaan tulisi pitää näissä tilanteissa riittävänä. 

8.  Äitiyteen liittyviä kysymyksiä

Äitiyden kannalta epäselviä ovat esimerkiksi tilanteet, joissa väestötietojärjestelmään halutaan rekisteröidä vanhemmuutta koskevia tietoja perheestä, johon kuuluu kansalaistettu isä, ulkomaalainen puoliso ja ulkomailla syntyneet lapset. Jos luotettavaa asiakirjaselvitystä vanhemmuudesta ei ole, myös äidistä olisi näissä tilanteissa tehtävä DNA-tutkimus vanhemmuuden selvittämiseksi.

Huomiota tulisi myös kiinnittää sijaissynnyttäjien käyttöön. Sijaissynnyttäjä on juridisesti lapsen äiti, myös siinä tapauksessa, että lapsi olisi geneettisesti tulevien vanhempiensa lapsi. Äitiyden siirtyminen juridisesti muulle kuin lapsen synnyttäjälle edellyttää adoptiota ja mahdollisesti DNA-tutkimusta. 

Ylijohtaja	Jorma Vuorio

Ylitarkastaja	Johanna Räty

Asiakirja on sähköisesti allekirjoitettu asiankäsittelyjärjestelmässä. Maahanmuuttovirasto 22.09.2011 klo 15.01. Allekirjoituksen oikeellisuuden voi todentaa kirjaamosta.