Seta ry                      					  7.10.2011 
Mannerheimintie 170 A 4
00300 Helsinki
paasihteeri@seta.fi
p. 0503098108

Oikeusministeriö

Asia: Isyyslain uudistamistarpeita koskeva arviomuistio - Seta ry:n lausunto

Seta ry kiittää mahdollisuudesta lausua asiassa. 

Yleisiä näkökohtia:

Isyyslain tilalle on säädettävä vanhemmuuslaki. Isyyslain uudistaminen on tärkeää aloittaa muun muassa perheiden moninaisuuteen liittyvien seikkojen vuoksi. Uudistuksessa on keskeistä pyrkiä tunnistamaan kaikki erilaiset perhetilanteet, joissa vanhemmuuden juridisella vahvistamisella on merkitystä. Lapsen ja hänen tosiasiallisen vanhempansa - eli vanhemman, jolla tosiasiallisesti on side lapseen - välistä suhdetta on tuettava lainsäädännön avulla. Koska lakiin on syytä kirjata myös äitiyden määrittelyä koskevia säädöksiä, on tarkoituksenmukaista muuttaa lain nimike vanhemmuuslaiksi.

Lapsen edun ja eri perhetilanteisiin syntyvien lasten yhdenvertaisuuden tulee olla vanhemmuutta käsittelevien lakien valmistelussa etusijalla. Alkuperäisen isyyslain lähtökohdaksi asetettu tavoite ”edistää lasten yhdenvertaisuutta poistamalla lainsäädännöstä sellaiset säännökset, jotka asettivat lapset syntyperän perusteella eriarvoiseen asemaan” on yhä edelleen relevantti lähtökohta vanhemmuutta koskevalle lainsäädännölle. 

Vanhemmuutta säätelevien lakien uudistaminen on toteutettava nykyaikaisen perhekäsityksen pohjalta ja siinä on otettava huomioon perheiden todellinen kirjo. Suomalaisen yhteiskunnan perhekäsitys on muuttunut merkittävästi. Avoliitot ja yksinhuoltajuus ovat yleistyneet, ja avoliiton asemaa lainsäädännössä on vahvistettu. On säädetty laki samaa sukupuolta olevien rekisteröidystä parisuhteesta, ja avioliiton ja adoptiomahdollisuuden avaamisesta nais- ja miespareille keskustellaan vilkkaasti. Perheen sisäinen adoptio on mahdollista niin avioliitossa kuin rekisteröidyssä parisuhteessa. Yhteiskunta on hyväksynyt sen tosiasian, että lapsella voi olla yhtä aikaa kaksi samaa sukupuolta olevaa vanhempaa. Myös yhden vanhemman perheet ovat tavallisia. Samaan aikaan ihmisten elämä ja perhesuhteet ovat yhä useammin kansainvälisiä. Tämä asettaa Suomen lainsäädännölle haasteen tunnustaa myös muiden maiden lainsäädännön tuntemat perhemuodot. 

Lakiuudistusta valmistelemaan mahdollisesti asetettavaan työryhmään on otettava mukaan sellaista perhemuotojen moninaisuuden asiantuntemusta, jossa myös seksuaali- ja sukupuolivähemmistöihin kuuluvien ihmisten perheet tulevat otetuiksi huomioon. Tarvittaessa Seta ry on käytettävissä tällaisena asiantuntijana. Järjestömme näkemyksen mukaan myös Sateenkaariperheet ry ja Trasek ry edustavat vastaavaa asiantuntemusta. 

Yksityiskohtaisia näkökohtia:

Seta esittää alla näkemyksensä erityisesti seuraavista kolmesta asiasta:

1.	Vanhemmuuslain tarve sekä biologisen ja sosiaalisen vanhemmuuden suhde toisiinsa
2.	Sukupuoleltaan moninaisten henkilöiden vanhemmuuden erityiskysymykset
3.	Avioliitossa ja ei avioliitossa syntyvien lasten keskinäinen yhdenvertaisuus sekä samaa ja eri sukupuolta olevien parien keskinäinen yhdenvertaisuus vanhemmuuden säätelyssä

1.	Vanhemmuuslain tarve sekä biologisen ja sosiaalisen vanhemmuuden suhde toisiinsa
Seta ry pitää tärkeänä arviomuistiossakin esiin nostettua mallia muuttaa isyyslaki vanhemmuuslaiksi, joka määrittelisi isyyden lisäksi myös naispuolisen vanhemman juridisen aseman niissä tilanteissa, joissa tämän vanhemmuus ei perustu lapsen synnyttämiseen. 

Vanhemmuuslaki koskisi nykyisen isyyslain alan lisäksi ainakin naisparien sosiaalisia vanhempia ja kaikkia sosiaalisia äitejä, joiden lapsen synnyttää toinen nainen (sijaissynnytys). Lisäksi vanhemmuuslaki olisi relevantti sukupuoltaan korjaavien henkilöiden näkökulmasta. Uuden lain tulee turvata kaikille lapsille yhdenvertainen oikeus vanhempiinsa näiden juridisesta sukupuolesta riippumatta. 

Naisparin sosiaalisen vanhemman määräytyminen juridiseksi vanhemmaksi vanhemmuuslain nojalla voisi tapahtua kahdella eri tavalla, joko suoraan lain nojalla (vanhemmuusolettama), kun tietyt ehdot täyttyvät, tai tunnustamalla vanhemmuus. Vanhemmuusolettama naisparin perheessä on esimerkiksi Ruotsissa säädetty niihin tilanteisiin, joissa naispari on virallistanut parisuhteensa ja sosiaalinen vanhempi on lisäksi antanut kirjallisen suostumuksensa puolison hedelmöityshoidoille. Vanhemmuuden tunnustaminen taas vastaisi isyyden tunnustamisen prosessia, mutta ilman biologisen vanhemmuuden vaatimusta.

Mikäli vanhemmuusolettaman käyttöön päädytään, sitä tulee soveltaa yhdenvertaisesti naispareihin ja eri sukupuolta oleviin pareihin. Ruotsissa vanhemmuusolettaman soveltaminen on rajattu niihin naispareihin, joiden lapsi saa alkunsa hedelmöityshoidoilla. Kuitenkin eri sukupuolta olevien avioparien kohdalla isyysolettamaa noudatetaan Suomessa myös muulloin kuin hedelmöityshoitojen kohdalla siitä huolimatta, että lapsella voisi periaatteessa olla muu biologinen isä kuin synnyttäneen naisen aviomies. Naisparin kohdalla tulisi valita vastaava käytäntö, joka asettaisi naisparit yhdenvertaiseen asemaan keskenään eri sukupuolta olevien aviopuolisoiden kanssa. Lain uudistamista pohtivan työryhmän on harkittava, onko olemassa perusteet sille, että myös naisparin perheessä vanhemmuusolettama asetettaisiin teoriassa olemassa olevan perheen ulkopuolisen biologisen isän oikeuden edelle, kuten eri sukupuolta olevien avioparien perheiden kohdalla tehdään nykylainsäädännön puitteissa.

Jos uuden vanhemmuuslain lähtökohdaksi valikoituisi vanhemmuuden vahvistaminen lapsen tosiasiallisen elämäntilanteen perusteella, olisi helposti perusteltavissa, miksi naisparinkin ei-synnyttävän osapuolen olisi voitava saada vanhemmuutensa juridisesti tunnustetuksi samanlaisella prosessilla kuin heteroavoparin ei-synnyttävä vanhempi. Jos taas avoparien kohdalla pysyttäydytään jatkossakin tiukasti biologisen polveutumisen nojalla määräytyvässä vanhemmuuden vahvistamisessa, naisparin kohdalla olisi jatkossakin noudatettava perheen sisäistä adoptiota. Perheen sisäisen adoption prosessin asettaminen edellytykseksi juridisen vanhemmuuden vahvistamiselle asettaa perheet kuitenkin keskenään hyvin eriarvoiseen asemaan ja vaarantaa lapsen oikeusturvan, koska perheen sisäisen adoption prosessi voidaan käynnistää aikaisintaan 8 viikkoa lapsen syntymästä. Käytännössä sisäisen adoption vahvistamiseen menee tällä hetkellä alueesta riippuen jopa yli puoli vuotta.

Nykyisessä lainsäädännössä lääkäreitä on kielletty osallistumasta sijaissynnytysjärjestelyihin. Oikeusministeriö kuitenkin tarkastelee parhaillaan sijaissynnytystä. Sosiaali- ja terveysalan eettisen neuvottelukunnan ETENEn mukaan sijaissynnytyksen voisi tietyissä tilanteissa mahdollistaa Suomessa. Isyyslain uudistamisprosessin aikana saattaa siis tulla ajankohtaiseksi määritellä, miten sosiaalisen äidin vanhemmuus määräytyy sijaissynnytystilanteissa. Mikäli tällainen uudistus toteutetaan, samaa ja eri sukupuolta olevia pareja on kohdeltava uudistuksessa yhdenvertaisesti.

Vanhemmuuslain uudistamisessa on otettava huomioon se seikka, että Suomessa saatetaan tehdä avioliittolakiin muutos, joka mahdollistaa avioliitot samaa sukupuolta olevien välillä ja adoption samaa sukupuolta oleville aviopareille. Tällainen lakiuudistus lisäisi eri perhemuotojen välistä yhdenvertaisuutta ja tekisi entistäkin selvemmäksi sen, ettei samaa ja eri sukupuolta olevien vanhempien vanhemmuuden määräytymistä tule määritellä toisistaan eroavilla periaatteilla.

2.	Sukupuoleltaan moninaisten henkilöiden vanhemmuuden erityiskysymykset

Kun lakia transseksuaalin sukupuolen vahvistamisesta (myöhemmin translaki) (563/2002) säädettiin, lakiin otettiin vaatimus sukupuolen vahvistamista hakevan henkilön naimattomuudesta ja lisääntymiskyvyttömyydestä. Lainvalmistelussa ei käsitelty transihmisten vanhemmuutta tosiasiallisena tai periaatteellisena kysymyksenä, vaan se sivuutettiin, ilmeisesti hankalana kysymyksenä tai ajatuksellisena mahdottomuutena. Sukupuolen korjaukseen hakeutuvilta henkilöiltä ei kuitenkaan edellytetä lapsettomuutta, ja monilla transihmisillä on omia biologisia lapsia, joiden vanhempina he tietenkin pysyvät sukupuolen vahvistamisesta riippumatta. 

Väestötietojärjestelmässä on siten lapsia, joilla on kaksi samaa sukupuolta olevaa vanhempaa, joista molemmat ovat kyseisen lapsen biologisia vanhempia. Näissä tapauksissa kahden naispuolisen vanhemman kyseessä ollessa toinen naispuolinen vanhempi on lapsen biologinen tai isyysolettaman perusteella määräytynyt isä ja kahden miespuolisen vanhemman kyseessä ollen toinen miespuolinen vanhempi on lapsen biologinen äiti. Biologisesta vanhemmuudesta irrotettuna väestötietojärjestelmässä on myös samaa sukupuolta olevia adoptiovanhempia, jotka ovat adoptoineet lapsensa ennen translain mukaista sukupuolen vahvistamista. Tämän lisäksi samaa sukupuolta olevat vanhemmat on niillä lapsilla, jotka rekisteröidyn parisuhteen toinen osapuoli on adoptoinut perheen sisäisellä adoptiolla. 

Juridisen sukupuolensa translain mukaisesti muuttaneille henkilöille on Suomessakin syntynyt biologisia jälkeläisiä. Väestötietojärjestelmässä naiseksi merkityt henkilöt ovat tulleet sukupuolen vahvistamisen jälkeen biologisiksi isiksi esimerkiksi keinohedelmöityksen avulla. Setan tiedossa ei ole, onko kukaan edellä mainituissa tapauksissa yrittänyt saada tai saanut isyytensä vahvistettua nykyisen lainsäädännön puitteissa. Tiedossamme ei myöskään ole, onko joku translain perusteella sukupuolensa mieheksi vahvistanut henkilö synnyttänyt Suomessa lapsen. Ulkomailta näitä tapauksia tiedetään. 

Vanhemmuuslain säätämisessä on otettava huomioon edellä kuvatut mahdollisuudet vanhemmuussiteen syntymiseen ja suojattava lapsen oikeutta vanhempiinsa myös niissä tapauksissa, joissa biologinen vanhempi on lapsen syntyessä juridisesti eri sukupuolta kuin mitä nykyinen lainsäädäntö edellyttää hänen sukusoluihinsa nähden. 

3.	Avioliitossa ja ei avioliitossa syntyvien lasten keskinäinen yhdenvertaisuus ja samaa ja eri sukupuolta olevien parien keskinäinen yhdenvertaisuus vanhemmuuden säätelyssä

Nykyiseen isyyslakiin liittyy merkittävä epäjohdonmukaisuus. Laissa annetaan vanhemmuuden määräytymisessä ajoittain merkitystä sosiaaliselle vanhemmuudelle ja ajoittain biologiselle polveutumiselle ilman nykyaikaisesta perhekäsityksestä nousevia perusteluja. Erityisen ongelmallista tästä tekee se, että sosiaalisen ja biologisen vanhemmuuden logiikka isyyslaissa ei noudata lasten ja heidän perheidensä tosiasiallisia elämäntilanteita. Tämä on vastoin lasten etua ja perheiden yhdenvertaista asemaa lain edessä.

Yhden isyyslakia uudistavan työryhmän keskeisistä tehtävistä pitäisi olla, että tämä peruskysymys käytäisiin perusteellisesti läpi. Vanhemmuuslaissa biologisen ja sosiaalisen vanhemmuuden määrittymisen perustaksi tulee ottaa lasten tosiasialliset elämäntilanteet, lapsen hyvinvoinnin tukeminen ja syrjimättömyys eri perhemuotoja kohtaan. Samaa sukupuolta olevien parien perheissä tulee noudattaa samaa periaatetta sosiaalisen ja biologisen vanhemmuuden painottamisessa kuin eri sukupuolta olevien parien perheissä. Tältä(kin) osin on hyvin ongelmallista, että Suomen lainsäädäntö kaikkineen tunnistaa samaa sukupuolta olevat avoparit toistaiseksi hyvin rajallisesti. 

Tällä hetkellä avioliitossa synnyttävän naisen aviomies vahvistetaan automaattisesti lapsen isäksi riippumatta biologisesta polveutumisesta. Lainsäätäjä on tällä tavoin halunnut suojata perhettä ja estänyt mahdollisen muun biologisen isän vanhemmuuden vahvistamisen. Sen sijaan avoparin tilanteessa, vaikka tosiasiallinen elämäntilanne olisi aivan identtinen, asiat toimivat täsmälleen päinvastoin: laki vaatii, että viranomaisen on tutkittava, että tunnustaminen vastaa biologista totuutta. Perheen sosiaalista isää ei ole edes niin kaikkien osapuolien niin toivoessa mahdollista vahvistaa isäksi, kun kyse ei ole avioliitossa syntyneestä lapsesta. Sen sijaan perheen ulkopuolinen isä on mahdollista vahvistaa näissä tilanteissa lapsen vanhemmaksi. Lainsäätäjä on perustellut ratkaisua ”hylättävien tarkoitusten”, kuten perimiseen liittyvien tarkoitusten ehkäisyllä. Tällaiset ongelmat on kuitenkin ratkaistava joillain muilla tavoin kuin asettamalla avioliitossa ja ei avioliitossa syntyneet lapset eriarvoiseen asemaan keskenään. 

Arviomuistion luvussa 6.2.1. todetaan, että tosiasiallisen (sosiaalisen) isyyden katkaiseminen vastoin isän tahtoa ja juridisen isyyssuhteen vahvistaminen mieheen, johon lapsella ei ole sosiaalista sidettä, olisi päätös, jonka vain erittäin harvoin, jos koskaan, voidaan etukäteen arvioida olevan lapsen edun mukainen. Tästä huolimatta nykyinen laki toimii avoparin tilanteessa täsmälleen näin: perheen ulkopuolinen, biologinen isä, johon lapsella ei ole sosiaalista sidettä, tulee ehdoin tahdoin vahvistaa lapsen isäksi. Tässä kiteytyy isyyslakiin sisältyvä merkittävä epäjohdonmukaisuus.

Lakiuudistuksen osana olisi luotava isyyden tunnustamista vastaava juridinen prosessi, jossa avopuolisoiden perheiden sosiaalisen vanhemman juridinen vanhemmuus voidaan vahvistaa. Vahvistaminen voisi tapahtua esimerkiksi ”henkilökohtaisen selvityksen” perusteella tilanteissa, joissa perheen ulkopuolisella biologisella vanhemmalla ei ole vaateita lapsen suhteen. Tätä menettelyä tulisi soveltaa sekä samaa sukupuolta että eri sukupuolta oleviin pareihin.

Erityisesti avoparien tilanteissa joudutaan pohtimaan työryhmän työskentelyn aikana mikä on vanhemmuuden tunnustamisen ja adoption rajapinta. Missä tilanteissa vanhemmuus on mahdollista todeta tunnustamisen tai muun henkilökohtaisen selvityksen perusteella? Missä tilanteissa on lapsen hyvinvoinnin ja perheiden yhdenvertaisuuden näkökulmasta tarkoituksenmukaista soveltaa perheen sisäisen adoption prosessia? Olisiko mahdollista tuoda vanhemmuuden/isyyden selvityksen ja perheen sisäisen adoption prosesseja lähemmäksi toisiaan tai jopa tehdä ne yhtäläisiksi? Mitä tahansa ratkaisuja asiassa tehdään, naisparien perheet tulee vanhemmuuslaissa huomioida samoilla periaatteilla kuin eri sukupuolta olevien vanhempien perheet.

Muita huomioita:

Miesparien tilanne eroaa naispareista sikäli, että miesparin lapsen synnyttää aina nainen, joka synnytyksen perusteella vahvistetaan lapsen äidiksi nykyisen lain perusteella. Tähän ei vaikuta se onko synnyttäjä lapsen tosiasiallinen vanhempi vai vain synnyttäjä. Juridisen äidin lisäksi on nykyisen lain mukaan mahdollista vahvistaa vain yksi toinen vanhempi, vaikka lapsella olisi kaksi tosiasiallista isää. Siksi nykyisten lakien näkökulmasta miespareja ei olisi tarpeellista huomioida vanhemmuuslaissa erikseen. Tulevaisuudessa tilanne voi kuitenkin olla toinen, kun mahdollistetaan sijaissynnytysjärjestelyt jossakin muodossa (kuten esimerkiksi Iso-Britanniassa, Yhdysvalloissa, Kanadassa ja Venäjällä) ja/tai kun mahdollistetaan vanhemmuuden vahvistaminen useammalle kuin kahdelle vanhemmalle (kuten Kanadassa). Tällöin miesparin sosiaalisen vanhemman vanhemmuus on syytä vahvistaa vanhemmuusolettaman perusteella esimerkiksi niissä tilanteissa, kun lapsi syntyy sijaissynnytysjärjestelyssä parisuhteensa virallistaneelle miesparille. Kun kolmen vanhemman juridinen vanhemmuus tulee aikanaan mahdolliseksi, tulee harkittavaksi sosiaalisen isän vanhemmuuden vahvistaminen henkilökohtaisen selvityksen tai vastaavan perusteella.

Vanhemmuuslakia laadittaessa on luovuttava nykyisen isyyslain vanhahtavista, epätarkoituksenmukaisista ja osin epäasiallisista termeistä, kuten isyyden tunnustaminen, lapsen siittäminen ja lapsen äidin makaaminen. Laissa voitaisiin puhua esimerkiksi vanhemmuuden vahvistamisesta isyyden selvittämisen sijaan ja vahvistaminen voisi tapahtua henkilökohtaisen selvityksen perusteella tunnustamisen sijaan. 

Vanhemmuuslaissa on tarkasteltava kattavasti isän, äidin ja vanhemman käsitteitä. On myös pohdittava, missä määrin isän ja äidin käsitteellinen erottelu toisistaan on perusteltua, missä määrin isän ja äidin käsitteet on syytä kytkeä vanhemman sukupuoleen ja missä määrin taas sukusoluihin, ja missä yhteyksissä lainsäädännössä on tarkoituksenmukaista käyttää vanhemman käsitettä isän ja äidin sijaan tai rinnalla.

Vanhemmuuden vahvistaminen kuolemantapauksissa

Seta pitää tärkeänä, että vanhemmuus voitaisiin vahvistaa henkilökohtaisen selvityksen perusteella (ns. tunnustamalla) jo ennen lapsen syntymää, jotta lapsen syntymän yhteydessä lapsen juridinen asema olisi yksiselitteinen. Tämä on tärkeää erityisesti siksi, että jonkun osapuolen kuollessa syntymän yhteydessä tai läheisyydessä ei pääse syntymään tilanteita, joissa tosiasiallisia perhesuhteita ei ole enää mahdollista vahvistaa. On myös muita tilanteita, joissa lapsen kaikilla juridisilla perhesuhteilla on merkitystä jo heti syntymän jälkeen. Esimerkiksi lapsen koko nimi on ilmoitettava maistraattiin kahden kuukauden kuluessa syntymästä, mutta perheen sisäisen adoption prosessi voi alkaa toistaiseksi vasta 8 viikon kuluttua syntymästä. Käytännössä tästä seuraa, että rekisteröidylle naisparille syntyvä lapsi ei voi saada ei-synnyttävän äitinsä sukunimeä ilman erillistä myöhemmin tapahtuvaa, maksullista nimen muuttamista, mikä voi aiheuttaa byrokratiaa ja kustannuksia myös lapsen henkilöpaperien suhteen.Vanhemmuus on voitava vahvistaa henkilökohtaisen selvityksen perusteella myös syntymättömän tai syntyneen lapsen kuoleman jälkeen. 

Kaikkiin yllä oleviin tilanteisiin liittyvät mahdolliset väärinkäyttömahdollisuudet on estettävä muulla tavoin kuin jättämällä tosiasialliset sukulaissuhteet vahvistamatta. Sekä perhesuhteen vahvistaminen etukäteen että perhesuhteen vahvistaminen jälkikäteen lapsen tai vanhemman kuoltua on tehtävä yhdenvertaisesti mahdolliseksi samaa ja eri sukupuolta olevien vanhempien perheissä ja riippumatta vanhemman juridisen sukupuolen korjauksesta.

Äidin vastustuksesta

Arviomuistion perusteella (3.2.3.) 700 äitiä vuosittain vastustaa isyyden selvittämistä. Tätä käytetään muistiossa perusteluna sen pohtimiselle, pitäisikö isyyden selvitys tehdä ilman äidin suostumusta, toisin kuin nykyään. Suuri osa näistä 700 tapauksesta on kuitenkin joko naisparin tai itsellisen naisen perheitä, joissa lapsi on saanut alkunsa klinikalla tai muilla lahjasoluilla, ja lapsen vanhempi tai vanhemmat ovat se henkilö tai henkilöt, jotka ovat yksin tai yhdessä ryhtyneet hedelmöityshoitoihin. Ainakin näissä tapauksissa äidin vastustuksen sivuuttaminen olisi ristiriidassa sen pyrkimyksen kanssa, että vanhemmuuslailla on suojeltava lapsen oikeutta tosiasialliseen perheeseensä.

Lopuksi:

Seta ry kannattaa lämpimästi isyyslain uudistamista nykyaikaisen perhekäsityksen pohjalta laadittavaksi ja lasten yhdenvertaiset oikeudet tosiasiallisiin vanhempiinsa turvaavaksi vanhemmuuslaiksi. Seta lausuu uudistuksesta mielellään myös prosessin myöhemmissä vaiheissa.

Helsingissä 7.10.2011

Aija Salo
Pääsihteeri
Seta ry
paasihteeri@seta.fi
p. 050 309 8108