Pohjois-Karjalan käräjäoikeus		15.01.2014			
PL 60
80101 Joensuu

Oikeusministeriö
Lainvalmisteluosasto
Yksityisoikeuden yksikkö

Lausunto isyyslainsäädännön uudistamista koskevasta työryhmämietinnöstä 56/2013

Pohjois-Karjalan käräjäoikeus esittää kunnioittavasti lausuntonaan seuraavaa:

Johdanto

Voimassa oleva isyyslaki on vahvistettu 5.9.1975 ja saatettu voimaan lokakuun alusta 1976. Isyyslain säätämisen jälkeen on yhteiskunnassa tapahtunut muutoksia, joilla on vaikutusta lain soveltamiseen. Tuomioistuinlaitoksen työn kannalta merkittävimpinä muutoksina voidaan pitää isyystutkimusmenetelmien kehittymistä, muutoksia oikeudenkäyntiä koskevissa säännöksissä sekä Suomen sitoutumista Euroopan ihmisoikeussopimukseen. Kyseisen sopimuksen määräykset koskien perhe- ja yksityiselämän suojaa ovat jo tähän mennessä johtaneet siihen, että Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on katsonut Suomen kansallisten tuomioistuimien tulkinneen isyyslain voimaanpanosta annettua lakia ihmisoikeussopimusta loukkaavalla tavalla. Tämän vuoksi isyyslainsäädännön tarkistamiselle on olemassa ilmeinen tarve. 

Äitiyden sääntely

Käräjäoikeuden tietoon ei ole tullut ongelmia, jotka liittyisivät äitiyden määräytymistä koskevien säännösten puuttumiseen Suomen lainsäädännöstä. Käräjäoikeus ei pidä tähän kysymykseen liittyviä pohdintoja lainsäädännön kannalta ajankohtaisina. Tätä tukee myös se, että kansainvälisoikeudellisten kysymysten osalta tarkastelutyö on vasta alkamassa EU:ssa ja Haagin kansainvälisen yksityisoikeuden konferenssissa. 

Käräjäoikeus ei siten ota kantaa siihen kysymykseen minkälaisia aineellisoikeudellisia säännöksiä äitiyden määräytymisestä mahdollisesti tulisi antaa. Kysymys on tältä osin lainsäätäjän poliittisesta ratkaisusta. 

Isyyslain siirtymäsäännökset 
 
Kannerajoituksen poistaminen

Käräjäoikeus yhtyy siihen näkemykseen, että Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen Suomea vastaan antamista ratkaisuista (Grönmark v. Suomi 17038/04, Backlund v. Suomi 36498/05, Laakso v. Suomi 7361/05 ja Röman vs. Suomi 13072/05) on pääteltävissä, että ehdoton kanneaika, joka estää isyyskanteen nostamisen yksittäistapauksen piirteistä riippumatta, voi johtaa tilanteisiin, joissa loukataan ihmisoikeussopimuksen takaamaa yksityiselämän suojaa. Näiden tapausten perusteella Suomen lainsäädännössä asetettua yksiselitteisen ehdotonta kanneaikaa ei voida pitää ihmisoikeussopimuksen mukaisena.

Kuten mietinnössä on todettu em. ihmisoikeustuomioistuimen antamista ratkaisuista ei saada tarkkaa ohjetta siihen, millaisista seikoista lapsen, miehen ja hänen perheensä intressien sekä yleisen oikeusvarmuusintressin painoarvo riippuu. Menettely, jossa tuomioistuin joutuu yksittäistapauksessa punnitsemaan oikeusvarmuusintressiä ja lapsen intressiä toisiaan vasten, on ongelmallinen koska yksittäistapauksen erityispiirteitä ei välttämättä kyetä ottamaan riittävällä tavalla huomioon. Tämän vuoksi ehdotus kannerajoituksen takautuvasta poistamisesta kokonaisuudessaan on perusteltu, vaikka menettelyä onkin pidettävä lainsäädännöllisesti poikkeuksellisena ja lähtökohtaisesti ei-toivottavana menettelytapana. 

Ehdotettu muutos tulee lisäämään tuomioistuimien työmäärää ainakin väliaikaisesti, sillä henkilöt, jotka aiemmin ovat pidättyneet kanteen nostamisesta rajoitussäännöksen vuoksi, tai joiden kanne on rajoitussäännöksen vuoksi hylätty tai jätetty tutkimatta, tulevat suurella todennäköisyydellä nostamaan kanteen pian lain muutoksen tultua voimaan. Tältä osin on syytä kyseenalaistaa, onko ehdotetun isyyslain 53 §:n mukainen asian kiireellisenä käsitteleminen tarkoituksenmukaista ulottaa koskemaan myös näitä kanteita. Mainitun säännöksen perusteluissa todetut lapsen etuun liittyvät joutuisuustarpeet eivät enää konkretisoidu kysymyksessä olevissa asioissa.

Perintöoikeus

Käräjäoikeus ei kannata 62 §:ssä ehdotettua poikkeusmenettelyä ennen 1.10.1976 syntyneiden lasten perintöoikeuden rajoittamisesta heidän lakiosaansa tilanteessa, jossa isyys vahvistetaan kannerajoituksen takautuvan poistamisen perusteella. Käräjäoikeus pitää perustellumpana sitä, että takautuvan kanneoikeuden perusteella vahvistettava isyys ei muodosta henkilölle lainkaan perintöoikeutta vahvistettavaan isään tai tämän sukulaisiin nähden.

Työryhmän mietinnössä on sinällään ansiokkaasti perusteltu niitä näkökohtia, joiden voidaan katsoa puoltavan perintöoikeuden ulottamista lakiosaan. Ehdotettu sääntely johtaisi kuitenkin siihen, että perintökaaren ulkopuolella säädettäisiin hyvin merkityksellisestä poikkeuksesta perintökaaren vakiintuneeseen perimysjärjestykseen. Samassa yhteydessä isyyslakiin otettaisiin myös perintökaaren säännöksistä poikkeava määritelmä lakiosalle. Tällaista perintökaaren ulkopuolista sääntelyä perintöoikeuteen merkittävästi vaikuttavista seikoista ei voida pitää lainsäädäntöteknisesti hyväksyttävänä.

	Ehdotusta ei voida pitää myöskään aineellisoikeudellisesti hyvänä ratkaisuna. Edellä todetuissa Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen ratkaisuissa isyyslain voimaanpanosta annetun lain kannerajoituksen on katsottu olevan ristiriidassa ihmisoikeussopimuksen 8 artiklassa tarkoitetun yksityiselämän suojan kanssa. Vastaavasti Korkein oikeus on ratkaisussaan KKO:2012:11 katsonut kannerajoituksen loukkaavan perustuslain 10 §:ssä säädettyä yksityiselämän suojaa. Ratkaisujen perusteella suojattava intressi on siten ihmisen henkilökohtainen identiteetti, mikä käsittää oikeuden tietoon biologisesta syntyperästään. Sen sijaan Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännöstä ei ilmene, että kanneaikarajoitusta olisi pidettävä Euroopan ihmisoikeussopimuksen vastaisena perintöoikeudellisten seikkojen perusteella.

	Kuten mietinnössä on todettu, Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen käytäntö tai perustuslain omaisuudensuojasäännös eivät lähtökohtaisesti suojaa täysin konkretisoitumatonta perintöoikeutta. Isyyden takautuvasti kanneteitse vahvistuttavalla henkilöllä ei voi olla välittömästi perintöön kohdistuvia legitiimejä odotuksia, sillä valtion lainsäädäntö ei ole tällaista oikeutta heille aikaisemmin vahvistanut. Hänellä on kuitenkin oikeus odottaa, ettei häntä aseteta perusteettomasti erilaiseen asemaan.

Perintöoikeuden laajentaminen takautuvalla lainsäädännöllä johtaisi miehen perillisten kannalta selkeään omaisuuden suojan loukkaukseen, jos mies on jo kuollut ennen kanteen nostamista, sillä omistusoikeus perintöön on siirtynyt perillisille välittömästi perittävän kuollessa. Tässä perus- ja ihmisoikeuksien kollisiotilanteessa on täysin perusteltua, että kanneteitse takautuvalla lainsäädännöllä isyyden vahvistuttaneet henkilöt asetetaan näissä tapauksissa muiden perillisten perusoikeuksien loukkauksen estämiseksi erilaiseen asemaan.

	Euroopan ihmisoikeustuomioistuimenkäytännössä (Fabris v. Ranska n:o 16574/08) on katsottu, että vaikka omaisuuden suojaa koskeva lisäpöytäkirja ei takaa oikeutta saada omaisuutta, se suojaa kuitenkin myös omaisuutta koskevia legitiimejä odotuksia, joita voi syntyä valtion lainsäädännön perusteella. Työryhmän ehdotus johtaisi siihen, että perillisen ollessa elossa kanteen tullessa vireille, takautuvalla lainsäädännöllä isyyden vahvistuttanut henkilö saisi oikeuden lakiosaa vastaavaan perintöön. Takautuvalla lainsäädännöllä muutettaisiin siten merkittävällä tavalla sitä perintöoikeudellista tilannetta ja niitä legitiimejä odotuksia, jotka Suomen lainsäädännöllä on yli 30 vuotta sitten vahvistettu. Tätä lopputulosta ei voida pitää perusteltuna, kun otetaan huomioon, että hyvin poikkeuksellisesti määrättävän takautuvan kanneoikeuden sallimisen perusteena ja tavoitteena ei ole henkilöiden saattaminen perintöoikeudellisesti tasapuoliseen asemaan, vaan heidän henkilökohtaisen identiteettinsä suojaaminen. Kanneteitse takautuvalla lainsäädännöllä isyyden vahvistuttaneiden asettaminen erilaiseen asemaan on siten myös näissä tilanteissa perusteltua.

Isyyden toteaminen avioliiton perusteella 2 § - 3 §

Käräjäoikeus kannattaa työryhmän mietinnössä esitettyjä muutoksia koskien isyyden toteamista avioliiton perusteella.

Isyyden selvittäminen 4 § - 12 §

Käräjäoikeus kannattaa työryhmän mietinnössä esitettyjä muutoksia koskien isyyden selvittämistä.

Isyyden vahvistaminen tunnustamalla 13 § - 19 §

Käräjäoikeus kannattaa työryhmän mietinnössä esitettyjä muutoksia koskien isyyden vahvistamista tunnustamalla muutoin paitsi 14 §:ssä ehdotetun ennen lapsen syntymää tapahtuvan tunnustamismenettelyn osalta. 

	Sinällään käräjäoikeus puoltaa sääntelyä, joka mahdollistaa isyyden tunnustamisen jo ennen lapsen syntymää. Ehdotettua menettelytapaa, jossa isyyden tunnustamisen ja lapsen yhteishuoltajuutta koskevan sopimuksen ottaa vastaan kunnan äitiysneuvolan kätilö tai terveydenhoitaja, ei kuitenkaan voida pitää perusteltuna ottaen huomioon oikeusturva- ja tarkoituksenmukaisuusnäkökohdat. 

	Isyyden tunnustamiseen liittyvät oikeusvaikutukset on ehdotetussa lainsäädännössäkin katsottu niin merkityksellisiksi, että tunnustaminen edellyttää aina sekä äidin että isän henkilökohtaista läsnäoloa. Isyyden tunnustamismenettelyyn liittyy myös korostettu totuudessa pysymisvelvollisuus, joka on sanktioitu. Osapuolten henkilökohtaisella läsnäololla ei kuitenkaan ole henkilöiden oikeusturvan kannalta mitään tosiasiallista merkitystä, ellei heillä ole riittävää tietoa tunnustamista ja lapsen huoltajuudesta sopimista koskevan menettelyn oikeudellisista vaikutuksista. Näiden seikkojen selvittäminen kuuluu lastenvalvojien ammattitaitoon. Sen sijaan kätilöillä tai terveydenhoitajilla ei koulutuksensa tai työkokemuksensa perusteella voida olettaa olevan näitä seikkoja koskevaa erityistietämystä. Täysin uuden ammattiryhmän kouluttamista tehtävän edellyttämällä tavalla ei voida pitää tarkoituksenmukaisena. Myös isyyden tunnustaminen ennen lapsen syntymää on sen vuoksi tarkoituksenmukaista osoittaa tapahtuvaksi lastenvalvojalle, sillä lastenvalvojan luona käymisestä ei voida asian merkityksellisyys huomioon ottaen katsoa aiheutuvan asianosaisille oleellista haittaa.

Miehen oikeudenomistajien suostumus isyyden vahvistamiseksi 20 § - 21 §

Käräjäoikeus kannattaa työryhmän mietinnössä esitettyä menettelyä isyyden vahvistamisesta ilman oikeudenkäyntiä miehen oikeudenomistajien suostumuksella. 

	Käräjäoikeus kyseenalaistaa kuitenkin sen, onko oikeudenomistajien antama suostumus tarpeen rinnastaa isyyden tunnustamiseen siten, että kaikkien oikeudenomistajien tulee antaa suostumuksensa henkilökohtaisesti. Miehen kuoleman jälkeen vahvistettavassa isyydessä ei ole kysymys sellaisen henkilökohtaisen suhteen perustamisesta kuin miehen eläessään tunnustamassa isyydessä, vaan vahvistamisen vaikutukset ovat lähinnä oikeudellisia. Oikeudenomistajien kirjallisesti antamaa suostumusta voitaisiin tällöin pitää riittävä tahdonilmaisuna. 

Isyyden vahvistaminen maistraatissa 22 § - 24 §

Käräjäoikeus kannattaa työryhmän mietinnössä esitettyjä muutoksia koskien isyyden vahvistamista maistraatissa.

Isyyden vahvistamista koskeva oikeudenkäynti 25 § - 34 §

Käräjäoikeus kannattaa työryhmän mietinnössä esitettyjä muutoksia koskien isyyden vahvistamista tuomioistuimessa.

	Käräjäoikeus kiinnittää kuitenkin huomiota 31 §:n oikeuspaikkaa koskevan säännöksen sanamuotoon. Selkeämpi sanamuoto olisi:
	”Kun isyyden vahvistamista koskeva asia on vireillä toimivaltaisessa tuomioistuimessa, ei saman lapsen isyyskysymystä saa tutkia toisessa tuomioistuimessa.”
Säännös määrittelisi tällöin yksiselitteisesti rinnakkaisen muttei peräkkäistä toimivaltaa.

Isyyden kumoaminen 35 § - 43 §

Käräjäoikeus kannattaa työryhmän mietinnössä esitettyjä muutoksia koskien isyyden kumoamista.

	Käräjäoikeus pitää erityisen perusteltuna, että miehen kanneoikeus äidin aviomiehen isyyden kumoamiseksi rajoitetaan 38 §:n 2 momentin mukaisella tavalla koskemaan vain sellaisia tilanteita, joissa lapsen ja äidin aviomiehen muodostaman perheen keskinäinen yhteys on katkennut eikä lapsen etu isyyden kumoamista koskevan oikeudenkäynnin vuoksi vaarannu. 

Kansainväliseen yksityisoikeuden alaan kuuluvat säännökset 44 § - 51 §

Käräjäoikeus kannattaa työryhmän mietinnössä esitettyä muutosta koskien Suomen viranomaisten isyyden selvittämistä koskevan toimivallan poissulkemista 45 § 3 momentissa säädetyissä tapauksissa.

Erinäiset säännökset  52 § - 55 §
Voimaantulo- ja siirtymäsäännökset 56 § - 64 §

Edellä lapsen perintöoikeudesta todetun lisäksi käräjäoikeudella ei ole muuta huomautettavaa näiden määräysten osalta. 

Lausunnon valmistelusta on vastannut käräjätuomari Tuija Turpeinen.

Joensuussa tammikuun 15. päivänä 2014

Laamanni 		Juhani Mähönen