Oikeusbiologian laboratorio
Oikeuslääketieteen osasto 
Hjelt-instituutti
PL 40
00014 HELSINGIN YLIOPISTO

Lainsäädäntöjohtaja 
Antti T. Leinonen
Oikeusministeriö
Lainvalmisteluosasto/Yksityisoikeuden yksikkö
PL 25
00023 VALTIONEUVOSTO

Re: OSKARI numero OM 1/41/2011; HARE numero OM018:00/2011 

Lausuntopyyntö - Isyyslain uudistamista koskeva työryhmämietintö 56/2013

Helsingin yliopiston Hjelt-instituutin Oikeusbiologian laboratorio vastaanotti 7.1.2014 Oikeusministeriön lähettämän lausuntopyynnön isyyslain uudistamista koskevaan työryhmämietintöön. Laboratorio kiittää mahdollisuudesta antaa lausunto isyyslain muuttamista koskevassa asiassa ja toteaa kunnioittaen seuraavaa:

Hjelt-instituutin Oikeusbiologian laboratorio suorittaa viranomaistahojen (lastenvalvojat, käräjäoikeudet) pyynnöstä tehtäviä oikeusgeneettisiä isyystutkimuksia sekä mm. pakolaisten perheenyhdistämisiin ja vainajien tunnistamiseen liittyviä sukulaisuustutkimuksia DNA-menetelmin. Yleisellä tasolla toteamme, että lainmuutos isyyslain ajanmukaistamiseksi on tarpeellinen ja työryhmän nyt tekemät ehdotukset ovat kattavia ja perusteltuja. Lainuudistus ottaa huomioon modernin yhteiskunnan muutokset, sukupuolten tasa-arvon sekä YK:n päätöslauselman lasten asemasta ja EU-ihmisoikeuslainsäädännön, mitä pidetään hyvänä. Oikeusbiologian laboratorio kannattaa tehtyä esitystä seuraavin, omaan toimialaamme liittyvin lisäyksin ja täsmennyksin.

1) 
Laki oikeusgeneettisestä isyystutkimuksesta annetun lain 13 §:n muuttamisesta
Näytteen ottaminen
Elossa olevasta otetaan tutkimusta varten solunäyte suun limakalvolta, jollei verinäytteen ottamiseen ole erityistä syytä. 
Vainajasta näyte otetaan saatavilla olevasta kudoksesta.
Verinäytteen ottaa siihen tarvittavan koulutuksen saanut laillistettu terveydenhuollon ammattihenkilö terveydenhuollon toimintayksikössä. Näyte suun limakalvolta voidaan ottaa myös lastenvalvojan tai isyyslain 15 §:n 2 momentissa tarkoitetun Suomen edustuston virkamiehen tai mainitun lain 15 §:n 3 momentissa tarkoitetun viranomaisen tai toimielimen valvonnassa. Ennen näytteen ottamista näytteenantajan on todistettava henkilöllisyytensä näytteen vastaanottajalle.
-	Muutos koetaan pääosin hyvänä. Laboratorioille tämä tuo lisätöitä, koska näytteiden laadunvaihtelu todennäköisesti kasvaa – on kuitenkin laboratorion tehtävä valmistautua tähän. 

-	Lakiehdotuksessa näytteenottajaksi on muutettu lääkärin sijaan laillistettu terveydenhuollon ammattihenkilö terveydenhuollon toimintayksikössä. Mietinnössä kohtaa perustellaan seuraavasti: Näytteen luotettavuuden turvaamiseksi ehdotetaan kuitenkin, että verinäytteen saa ottaa vain siihen koulutuksen saanut laillistettu terveydenhuollon ammattihenkilö, jolloin näytteen voi ottaa sairaanhoitajan, terveydenhoitajan, kätilön ja laboratoriohoitajan koulutuksen saanut henkilö. Muutos on mielestämme perusteltu. Haluamme kuitenkin korostaa, että näytteen luotettavuus ei riipu niinkään varsinaisesta näytteenotosta vaan tavasta, jolla näytteenantajan henkilöllisyys on varmennettu, sekä näytteiden jatkokäsittelyn ja dokumentoinnin huolellisuudesta. Lakitekstin muutos sälyttää laajalle terveydenhuollon ammattihenkilökunnalle suuren vastuun varmistaa luotettavasti näytteenantajan henkilöllisyys. On huolehdittava, että ko. henkilöillä tulee olla tieto toimenpiteen merkittävyydestä ja henkilöllisyyden varmentamisen tärkeydestä. Lääkäreiden peruskoulutukseen kuuluu osana oikeuslääketieteen opintoja isyystutkimusten näytteenotto, ainakin Helsingin yliopistossa.

-	Käsite näytteen vastaanottaja ei ole täysin yksiselitteinen. Tekstissä viitataan myös näytteen ottajaan tai näytteen ottoa valvovaan henkilöön (lastenvalvoja), joiden on tarkastettava näytteenantajan henkilöllisyys. Näytteen vastaanottajan voi tulkita myös viittaavan näytteen lopulliseen vastaanottajaan eli tutkimuksen suorittavaan laboratorioon, jonka edustajia ei ole näytteenottotilanteessa paikalla.

2) 
Isyyslaki
5 luku
Isyyden vahvistaminen maistraatissa
22 §
Maistraatin toimivalta
Isyys vahvistetaan maistraatissa, jos:
1) mies on tunnustanut isyyden 13–18 §:ssä säädetyin tavoin eikä ole aihetta olettaa, ettei mies ole lapsen isä; tai
2) mies on kuollut ennen lapsen syntymää, mutta miehen oikeudenomistajat ovat 20 ja 21 §:ssä säädetyin tavoin antaneet suostumuksensa siihen, että isyys vahvistetaan maistraatin päätöksellä, ja 20 §:ssä tarkoitetun selvityksen perusteella voidaan pitää selvitettynä, että mies on siittänyt lapsen.
Isyys voidaan vahvistaa, vaikka miehen tai äidin henkilöllisyyttä ja perhesiteitä osoittavat asiakirjat ovat puutteelliset, jos lisäselvitystä ei kohtuudella ole saatavissa ja on epäilyksetöntä, että mies on lapsen isä.
Jos mies on 14 §:ssä säädetyin tavoin tunnustanut isyytensä, isyys voidaan 1 momentin 1 kohdassa säädetyin perustein vahvistaa, vaikka mies olisi kuollut ennen lapsen syntymää.

-	Lakitekstissä Isyys voidaan vahvistaa, vaikka miehen tai äidin henkilöllisyyttä ja perhesiteitä osoittavat asiakirjat ovat puutteelliset. Kuitenkin ehdotetussa lakitekstissä oikeusgeneettisistä isyystutkimuksista sanotaan yksiselitteisesti: Ennen näytteen ottamista näytteenantajan on todistettava henkilöllisyytensä. Voiko näytettä siten ottaa henkilöstä, joka ei pysty todistamaan henkilöllisyyttään? Rajataanko oikeusgeneettiset isyystutkimukset pois isyyden selvittämiskeinona näiltä henkilöiltä?

3) 
Mietintö
5.6 Siirtyminen sivelynäytteisiin verinäytteiden sijaan
Isyyden selvittämisen nopeuttamiseksi ehdotetaan, että oikeusgeneettisissä isyystutkimuksissa ryhdyttäisiin pääsääntöisesti käyttämään suun limakalvolta otettavia solunäytteitä verinäytteiden sijasta. Sivelynäytteen ottaa henkilö itse lastenvalvojan ohjeistamana kontaminaatioriskin minimoimiseksi. Pienen lapsen näytteen ottamisessa avustaa hänen huoltajansa. Saadun asiantuntija-arvion mukaan tutkimuksen luotettavuus on verrattavissa verinäytteeseen. Yksilöllisiä eroja siinä, saadaanko suun limakalvolta riittävä näyte, voi luonnollisesti esiintyä. Tästä syystä ehdotetaan jätettäväksi mahdollisuus myös verinäytteen ottoon. Koska sivelynäytteen ottaminen ei edellytä erillistä asiointia terveydenhuollon toimintayksikössä vaan näyte voidaan lähettää lastenvalvojalta suoraan laboratorioon analysoitavaksi, aika tutkimuslähetteen kirjoittamisesta siihen, että tutkimuksen tulokset ovat lastenvalvojalla käytettävissä isyyden selvittämistä varten, voi vähentyä jopa usealla viikolla.

- 	Kontaminaatioriski näytteenotossa on hyvä tiedostaa, mutta se on todennäköisesti melko pieni. Lisäksi kontaminaatio on usein havaittavissa DNA-tunnisteista jälkikäteen. Tämä tarkoittaa sitä, että kontaminaatiosta johtuvan virhepäätelmän mahdollisuus lopullisessa lausunnossa on erittäin pieni, joskin havainto johtaa näytteiden uudelleenottoon ja tutkimuksen viivästymiseen. Lapsen kohdalla on kuitenkin huomattava, että kontaminaation tunnistaminen on helpompaa, jos se on peräisin täysin vieraalta henkilöltä kuin perheenjäseneltä. Edellä mainitut tekniset seikat puoltavat siis sitä, että lastenvalvoja ottaa lapsen näytteen. 

Pelkästään laboratorioteknisesti arvioiden olisi parempi, että lastenvalvoja ottaisi kaikkien testattavien näytteet: kokemus on osoittanut, että näytteiden laatu on parempi, kun näytteenottaja on kokenut (lastenvalvoja rutinoituu näytteenottoon). Limakalvonäytteen ottoon on järjestettävä kunnollinen perehdytys ennen siihen siirtymistä siten, että lastenvalvoja tai muu viranomainen osaa itse ottaa näytteen ja/tai osaa opastaa näytteenoton.

4)
Emme havainneet mietinnössä tai itse laissa mainintaa tapauksesta, jossa oikeusgeneettiseen tutkimukseen tulevat vaihtoehtoiset isäehdokkaat olisivat lähisukulaisia. Tieto tästä mahdollisuudesta on oltava laboratorion käytössä arvioitaessa isyyden todennäköisyyttä oikeusgeneettisessä isyystutkimuksessa.

5)
Mietinnössä ei pohdita mahdollisuutta, että muissa kuin Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen tai Helsingin Yliopiston Hjelt-instituutin laboratorioissa määritettyjä DNA-tunnisteita voisi käyttää oikeusgeneettisessä isyystutkimuksessa Suomessa, esim. kun tutkittava mies oleskelee ulkomailla. Teknisesti tämä voisi olla mahdollista: DNA-merkit ovat pitkälti standardoituja ja tunnisteen määrittäneen laboratorion akkreditointi voitaisiin hyväksyä riittäväksi laatukriteeriksi luotettavuudelle. Tämä voisi olla järkevää myös siksi, että digitaalimuodossa olevia DNA-tunnisteita on helpompi lähettää kuin näytteitä. 

6)
Mietinnössä mainitaan sähköisten järjestelmien kehittäminen ja käyttöönotto lakiuudistuksen edellytyksenä (esim. kappale 6.2.1, s. 73). Mietinnössä olisi hyvä ottaa huomioon myös oikeusgeneettisiä isyystutkimuksia suorittavien laboratorion liittäminen tähän järjestelmään. Sähköinen järjestelmä nopeuttaa isyystutkimusten tulosten siirtämistä lastenvalvojille ja päätöksentekoa. Kirjeiden seurantaa ei voi tehdä ilman lähetysten kirjaamista mikä lisää tutkimusten kestoa useilla päivillä ja kasvattaa laboratorioiden kuluja. Nämä ongelmat olisivat korjattavissa sähköisesti lähetetyillä tutkimuspyynnöillä ja lausunnoilla. 

7) 
Mietinnössä mainitaan useaan kertaan oikeusgeneettisen isyystutkimuksen tekeminen isäehdokkaan kuoleman jälkeen. Mietinnössä ja lakiehdotuksessa ei kuitenkaan pohdita tarkemmin kuoleman jälkeen otettavia näytteitä. Näytteitä voidaan periaatteessa ottaa ruumiinavauksen yhteydessä tai kuolleelta, jolle ei tehdä ruumiinavausta. Mahdolliset näytteet ja niihin liittyvät näytteenottotekniikat ovat näissä em. tapauksissa erilaiset. Esimerkiksi vainajille, joille ei tehdä ruumiinavausta, on mahdollista hankkia elinaikana otettu näyte patologian yksiköistä tai verinäyte terveydenhuollon yksiköistä. Tietoa ko. näytteistä ei kuitenkaan lastenvalvojalla tai omaisilla välttämättä ole ja vaihtoehdoksi jää ottaa vainajalta joko verinäyte (vaatii erityiskokemusta) tai posken limakalvonäyte (kokemukset vainajilla vielä vähäisiä). Mietintöön tulisi saada näkemys siitä miten käytännössä toimitaan kuolemanjälkeisissä näytteenotoissa ja kuka on vastuuviranomainen. Näissä tilanteissa virkalääkärillä on mielestämme luontevimmin käytännön näytteenottajan rooli.

8) 
Mietinnössä ei oteta kantaa niihin harvinaisiin tilanteisiin, joissa tieto isyydestä on tärkeää saada selvitettyä jo ennen syntymää, esimerkiksi säännöllisessä sukupuolisuhteessa elävän raiskauksen uhrin tullessa raskaaksi. Jo nyt on teknisesti mahdollista tehdä oikeusgeneettinen isyystutkimus äidin verinäytteestä raskauden aikana, joskin menetelmää ei suomalaisissa laboratorioissa ole toistaiseksi testattu.. 

Helsingissä 17.1.2013

Oikeusbiologian laboratorio
Oikeuslääketieteen osasto
Hjelt-instituutti
HELSINGIN YLIOPISTO

Jukka Palo, FT, dos.
laboratorionjohtaja