Suomen sosiaalioikeudellinen seura ry/Socialrättsliga sällskapet i Finland rf

Terveyssosiaalityöntekijät ry/Hälsosocialarbetare i Finland rf

Asia: OMML 13/2011 Asiakkaansuojan kehittäminen julkisissa hyvinvointipalveluissa. Raportti

Kannanotto lausuntokierroksella olevaan lakiesitykseen, määräaika 17.6.2011		

Lakiluonnos sisältää ehdotuksen kuluttajasuojan laajenemisesta myös julkiseen terveydenhuoltoon ja sosiaalihuoltoon asiakkaiden laadukkaiden palvelujen turvaamiseksi. Tämä tarkoittanee sitä, että sosiaaliasiamiesten ja potilasasiamiesten tehtäväkuvat laajenevat. Epäselväksi jää, tulevatko nämä asiamiesten palvelut myös kuluttaja-asiamiehen /kuluttajaneuvonnan tehtäviin liitettäviksi. Luonnoksessa tuodaan esiin, että kuluttajasuojaan ei ole tarkoitus lisätä resursseja. Kysymykseksi jää, aiotaanko nykyisenlaisia kuluttajasuojan /kuluttajaneuvonnan tehtäviä siirtää myös sosiaali- ja potilasasiamiehille ja toisaalta myös, tuleeko nykyisten sosiaali- ja potilasasiamiesten tehtäviä siirtymään  kuluttajaneuvontaan esimerkiksi ohjausvelvoitteen näkökulmasta?
 
Suomen sosiaalioikeudellinen seura ja Terveyssosiaalityöntekijät ry toteaa, että lakiluonnos mahdollistaa sosiaalihuollon sekä terveyden- ja sairaanhoidon asiakkaan /potilaan aseman ja oikeuksien vahvistumisen. Yhdistykset kannattavat lain säätämistä tarkennuksien kanssa.

Kiinnitämme huomiota seuraaviin seikkoihin

Asiakkaan/potilaan edun vastaista on hänen asiansa siirtäminen viranomaiselta  ja eri organisaatiolta toiselle. Neuvonnan ja avustamisen tavoitteena on saada yhteydenottajan ilmaisemaan ongelmaan oikea ratkaisu mahdollisimman pikaisesti ja selkeästi. Mm. potilasasiamiesten osalta tämä toimintaperiaate on hyväksytty ja siihen kannustetaan yhteistyön kehittämissuuntana esimerkiksi Aluehallintoviraston ja  Potilasvakuutuskeskuksen kanssa.

Terveydenhuollossa on kehitetty mm. haittatapahtumien raportointia koko henkilöstön ja myös potilaidenkin ulottuvilla olevaksi ilmoittamismuodoksi. Sosiaalihuollossa, lukuun ottamatta vanhustenhuoltoon suunniteltua vastaavaa raportointijärjestelmää,  tällaista ei ole, vaan sosiaaliasiamies valvoo ja raportoi tietoonsa tulleista/havaitsemistaan epäkohdista kunnan johtoa sovitulla tavalla. Sosiaalihuollon asiakkaalle saattaa kertyä tappioita ja taloudellista riskiä esimerkiksi hänen jonottaessaan toimeentulotukeen.  
Sairaalan sosiaalityössä havaitaan ongelmat vanhustenhuollossa ja erityisesti toimeentulotuessa sekä vammaispalveluissa esimerkiksi viiveinä tai rajoitteina palveluissa ja ongelmina tiedonsaantioikeuden ja itsemääräämisoikeuden näkökulmista; puutteellisen informaation vuoksi potilas ei kykene näkemään hoitoonsa liittyviä keskeisiä tekijöitä eikä välttämättä päättämään hoidostaan/arvioimaan saamaansa hoitoa tai havaitsemaan/ymmärtämään mahdollista hoidossa tapahtunutta vahinkoa tai haittaa. Tällöin esimerkiksi yhteydenotto potilasasiamieheen on voinut jäänyt tekemättä.
Laki potilaan asemasta ja oikeuksista takaa potilaalle tiedonsaantioikeuden ja itsemääräämisoikeuden omasta hoidostaan.

Lakiluonnoksessa esiintyvä potilaslain 11 § muutosesityksen sanamuoto tulee tarkistaa yhteistyötä korostavaksi ja hengeltään samanlaiseksi kuin kuluttajaneuvontalain 1 §:n sanamuodon muutosesitys on.
Vastaava koskee myös sosiaaliasiamiehen toimintakenttää.

Yhteiskunnalle aiheutuu varsin suuria kustannuksia syntyneistä haitoista ja vahingoista sekä asioiden käsittelyn aiheuttamista viiveistä. Potilasvakuutuskeskus korvaa vuosittain potilaille hoitovahinkojen korvauksina n. 22 – 27 miljoonaa €. Korvattavia vahinkoja vuosittain on n. 2 150 – 2 500, korvaushakemuksia vuosittain on n. 7 300 – 8 000. Tiedot perustuvat Potilasvakuutuskeskuksen ilmoittamiin tilastoihin vuosilta 2006 - 2010. 

Edellä esitettyjä lukuja vertaamalla voidaan todeta, että murto-osa haittaa kokeneista potilaista saa itselleen aiheutuneesta haitasta ja taloudellisesta menetyksestä korvauksia. Tämä lakiluonnos on tarpeellinen vahvistamaan terveyspalvelujen asiakkaan asemaa ja oikeuksia.

Lakiluonnos antaisi potilaalle mahdollisuuden hakea korvausta kuluttajansuojalain mukaisesti terveydenhuollon piirissä sattuneesta vahingosta tai haittatapahtumasta. Kysymyksenä kuitenkin nousee esiin, mikä tulee olemaan kuluttajansuojalain ja Potilasvakuutuskeskuksen keskinäinen vastuu korvausasioissa. Jotta potilaat/asiakkaat olisivat tasavertaisessa asemassa asiakkaina sosiaali- ja terveydenhuollon yksiköissä ja lakiluonnoksessa esille tulleet oikeudet tulisivat turvatuiksi, tulee koko hoitoketjun/palvelujärjestelmän toimia potilaan/asiakkaan aseman parantamiseksi. On myös syytä harkita uudelleen potilasvahinkolain rajauksia. Ei liene tarkoituksenmukaista rajata virheellisen hoidon aiheuttamien vahinkojen korvauksia pois ainoastaan siksi, että vahinko sattuu sosiaalihuollon piiriin kuuluvassa laitoksessa. Tämän vuoksi potilaslakiin/sosiaalihuollon asiakaslakiin tulee tehdä lakiesityksessä mainittuja laajempia muutoksia/korjauksia ja tarkastella myös potilasvahinkolakia tekeillä olevan uudistuksen yhteydessä.

	Ehdotukset
1.	Potilaan tiedonsaantia tulee vahvistaa kehittämällä hoitokulttuuria avoimempaan ja keskustelevampaan suuntaan. 
Potilas tulee ottaa tasavertaisena toimijana huomioon potilaslain hengen mukaisesti ratkaisuja tehtäessä.
Vastaavasti sosiaalihuollon asiakkaan oikeuksia tulee selkeyttää, määräaikojen noudattamista päätösten teossa tulee valvoa, jopa luoda sanktioita

Potilasasiamiestoiminta tulee vakauttaa yhtenäistämällä potilasasiamiehen koulutus. Nyt kyseessä olevan lakiluonnoksen toimeenpano edellyttää potilasasiamiesten ja sosiaaliasiamiesten kuluttajasuojalainsäädännön täydennyskoulutusta. Sen toteuttaminen vuotuisen täydennyskoulutusohjelman puitteissa ei tuottane vaikeuksia. 
     
     Sosiaaliasiamiehillä on jo 
     kelpoisuusvaatimus tehtävän hoitamiseen.  
     Vastaavasti tarpeellisiin lisäkoulutuksiin 
     tarvitaan voimavaroja. 
     
     Terveyssosiaalityöntekijät toimivat kentällä 
     sekä terveydenhuollon että sosiaalihuollon    
     välimaastossa ja saavat näin tietoonsa 
     potilaidensa/asiakkaittensa hankaliksi 
     kokemia asioita ja ohjaavat heitä eteenpäin 
     tilanteen mukaan. 
     Terveyssosiaalityön rooli pitäisi myös nähdä 
     selkeämmin ohjaus- ja neuvontatyössä.  
2.	Asiamiestoiminta tulee resursoida riittävästi. Nykyinen resursointi on sattumanvaraista erityisesti terveydenhuollossa ja vaihtelee eri yksiköissä, koska resurssisuositusta ei ole. Lakiluonnos tullee lisäämään potilasasiamiehen sekä sosiaaliasiamiehen työtä.

Lakiluonnoksen perusteluissa todetaan, että kuluttajaneuvonnan lisäresursointi ei ole realistinen toive. Myöskään kuluttajariitalautakunnan tehtävien lisääntyminen ei ole toivottavaa, koska käsittelyajat ovat jo nyt pitkät. Potilaan/asiakkaan tukeminen, neuvominen ja avustaminen jäävät näin ollen asiamiesten tehtäväksi, missä osansa ovat tehneet myös terveydenhuollossa työskentelevät sosiaalityöntekijät. 

Toisaalta myös kuluttajaneuvonnan tulee tunnistaa ja tietää potilasasiamiehen /sosiaaliasiamiehen tehtävistä ja saada täydennyskoulutusta asiaan oikean ohjaustoiminnan takaamiseksi. Terveyssosiaalityöntekijöiden osaaminen tulisi myös hyödyntää.

3.	Asiamiehet toimivat yleensä oman organisaationsa sisällä. Tämä on voinut luoda kiusallisia ja hankalia tilanteita koskien toimivaltuuksia ja jääviysepäilyjä. Riippumattoman toiminnan mahdollisuudet, toimivalta ja toiminnan suoja tulisi taata joko organisaation sisällä tai mahdollisesti ulkoistamalla asiasmiespalvelu.   

Potilas- ja sosiaaliasiamiesten asema on osoittautunut haavoittuvaksi siten, että asiakkaan oikeuksien ajaminen on johtanut esimerkiksi kuntaan palvelussuhteessa olleen asiamiehen tehtävän päättymiseen tai muuhun epäasialliseen kohteluun. Asiamiehen tehtävässä korostuu sen neuvotteluluonne.  

Ottaen huomioon asiamiehen erityinen asema asiakkaan oikeuksien puolustajana, tulisi asiamiehen asemaan liittyviä säännöksiä tarkentaa. Sosiaali- ja potilasasiamiesten irtisanomissuojan tulisi olla verrattavissa luottamusmiehien tai työsuojeluvaltuutettujen asemaan. Lakiteknisesti  asiamiehiin eivät kuitenkaan sovellu luottamusmiehiä koskevat työsuhdeturvasäännökset. Sen sijaan tulisi säätää sosiaali- ja potilasasiamieheen kohdistettavien vastatoimien kiellosta yhdenvertaisuuslain 8 §:ään verrattavissa olevalla tavalla. Asiamiestä ei saisi asettaa epäedulliseen asemaan eikä kohdella siten, että häneen kohdistuu kielteisiä seurauksia siksi, että hän on ryhtynyt toimenpiteisiin asiakkaiden ja potilaiden oikeuksien turvaamiseksi. 

Kun potilaan/asiakkaan asemasta ja oikeuksista annettuja lakeja  muutettaisiin työryhmän esittämällä tavalla ja asiamiehille tulisi lisätehtäviä, samassa yhteydessä tulisi erillisellä pykälällä turvata asiamiehen toimintaedellytyksiä ja riippumattomuutta.

Oikeusministeriön työryhmän ehdotukseen tulisi lisätä potilaan asemasta ja oikeuksista annetun lain(785/1992) 11 §:n  muuttamisen yhteydessä uusi 11 a § seuraavasti:

11 §

Potilasasiamies

Terveydenhuollon toimintayksikölle on
nimettävä potilasasiamies. Kahdella tai 
useammalla toimintayksiköllä voi myös olla 
yhteinen potilasasiamies.
Potilasasiamiehen tehtävänä on:

1) neuvoa potilaita tämän lain  
soveltamiseen liittyvissä asioissa;
2) avustaa potilasta 10 §:n 1 ja 3 
momentissa tarkoitetuissa asioissa;
3) tiedottaa potilaan oikeuksista; sekä
4) toimia muutenkin potilaan oikeuksien
edistämiseksi ja toteuttamiseksi.]
Potilasasiamiehen on toimittava tarvittaessa
yhteistyössä kuluttajaneuvonnasta 
annetussa laissa (800/2008) tarkoitetun 
kuluttajaneuvonnan antajan kanssa.

                          Vastaavasti sosiaalihuollon asiakaslakiin 
                           tulee tehdä samat korjaukset 
                           /täsmennykset. 

5.  Sekä kuluttajaneuvonta että asiamiesten palvelut ovat asiakkaalle/potilaalle maksuttomia. Nyt kaavaillut muutokset potilaan/asiakkaan asemassa ja oikeuksissa tulevat aiheuttamaan suuren asiakasvolyymin kasvun. Kuluttajansuojaan liittyvissä organisaatioissa ei volyymin kasvuun ja siihen tarvittaviin resurssilisäyksiin katsota olevan realistisia mahdollisuuksia, joten palvelu on siten tarjottava terveydenhuollon ja sosiaalihuollon palveluna potilasasiamiesten ja sosiaaliasiamiesten toimesta hyödyntämällä myös terveyssosiaalityöntekijöiden työssään vaadittava osaaminen ohjaus- ja neuvontatyön osalta. 

Lakiluonnoksen toimeenpanon kustannukset tulee selvittää ja pitää huoli siitä, että kustannukset eivät vyöry terveydenhuollossa potilaan maksettavaksi kohonneiden asiakasmaksujen muodossa. Terveydenhuollon palvelujen välittömät kustannukset asiakkaalle ovat Suomessa jo nyt kansainvälisesti vertailtuna korkeat 
6. Tutkimuksissa on todettu, että oikeudenkäynteihin tai edes matalan kynnyksen riitojen ratkaisuun nousee vain murto-osa tapauksista. Tämän voi olettaa pitävän paikkansa etenkin sosiaali- ja terveydenhuollon sektoreilla, joissa asiakkaiden voimavarat ovat usein jo lähtökohtaisesti vähäiset ja tavallisesti heikoimmillaan juuri asiakkuuden aikana.  Jopa kuluttajansuojassa tarjolla olevat matalan kynnyksen palvelut voivat nekin tavoittaa vain yksittäisiä ongelmatapauksia.

      Sosiaaliturvaa järjestetään yhä useammin 
      myös sopimuksin. Kohtuullisia 
      sopimusehtoja voidaan järjestää 
      pakottavalla lainsäädännöllä, kuten niin 
      kuluttajasopimuksissa kuin 
      sosiaalisektorinkin sopimuksissa on tehty 
      ( esimerkiksi osa omaishoitosopimusta on 
      pakottavasti säädelty). Joissain tapauksissa 
      kohtuullisuutta valvotaan etukäteen kuten 
      esimerkiksi yksityisten hoitolaitosten 
      lupamenettelyssä tai sopimusehtojen 
     vahvistamisella tai hyväksymisellä 
     etukäteen. Kohtuullisuutta voidaan myös 
valvoa viranomaisaloitteesta, kuten kuluttaja-asiamies tekee kuluttajasopimusten kohdalla. Tämä liittyy kuluttajalainsäädännössä tärkeänä pidettyyn periaatteeseen kansalaisten tosiasiallisesta mahdollisuudesta saada oikeutensa toteutetuksi.

Olisi kohtuullista saada vastaavaa ennakkovalvontaa myös sosiaalisektorin sopimuksiin. Hoivan järjestäminen kaipaa suojaa siinä missä autokauppakin! Esimerkiksi omaishoitosopimuksissa on ehtoja, joita ei ole määritelty lainsäädännössä. Oikeuskäytäntö osoittaa, että osa kuntien käyttämistä ehdoista on ollut lainvastaisia. Tällä hetkellä millään instanssilla ei ole mahdollisuutta yleisesti kieltää jotain tiettyä, sopimatonta tai edes lainvastaista, ehtoa omaishoitosopimuksessa. Sopimattomien ehtojen kieltämisellä tai viranomaisvalvonnalla voitaisiin lainsäädäntöä nopeammin ja joustavammin reagoida sopimuskäytännössä tapahtuviin muutoksiin vastaavasti kuin kuluttajasuojan piiriin kuuluvien sopimusten kohdalla tehdään.

Sosiaaliasiamiehet ja soveltuvin osin potilasasiamiehet olisivat luonteva taho valvomaan kussakin kunnassa käytettyjen ehtojen kohtuullisuutta.  Mahdollisiin tyyppikohtuuttomiin ehtoihin voisi kiinnittää huomiota neuvotteluin ja esimerkiksi sosiaaliasiamiehen vuosittaisessa selonteossa sosiaalihuollon tilasta kunnanvaltuustolle. Näin kunnassa käytössä olevat kohtuuttomat ehdot voitaisiin saada kielletyksi muutenkin kuin vain yksittäistapauksessa.

7. Sosiaali- ja terveydenhuollon lainsäädäntö on tunnetusti kovin moninainen ja vaikea hahmottaa. Jälleen uusi laki ei välttämättä selkeytä tilannetta. Katsomme, että ehdotetut uudistukset tulisi ennemminkin viedä sosiaalihuollon asiakaslakiin ja potilaslakiin, jolloin asiakasta ja potilasta koskevat oikeudet olisi koottu yhteen paikkaan. Kokonaisuutta arvioitaessa olisi vielä otettava huomioon sosiaali- ja terveysministeriössä parhaillaan meneillään olevat laajat sosiaali- ja terveydenhuollon lainsäädäntöuudistukset.

17.6.2011

Suomen Sosiaalioikeudellinen seura
puolesta  Yrjö Mattila, puheenjohtaja (yrjo.mattila(at)kela.fi)

Terveyssosiaalityöntekijät ry
puolesta Eila Sundman, puheenjohtaja
(eila.sundman(at)hus.fi)