ITÄ-SUOMEN HOVIOIKEUS

Kuopio     22.10.2008
Nro           108

Oikeusministeriölle

Viite: Oikeusministeriön kirje 27.6.2008

Asia: Lausunto muutoksenhakulupatoimikunnan mietinnöstä 
(Komiteanmietintö 2008:3)

Yleistä

	Oikeudenkäyntiä alioikeuksissa koskeneiden uudistusten jälkeen uudistettiin runsaat 10 vuotta sitten muutoksenhakua hovioikeuteen ja hovioikeusmenettelyä koskevat säännökset. Kuten toimikunnan mietinnöstä ilmenee, hovioikeusprosessin uudistaminen ei kaikilta osin ole ottanut onnistuakseen. Sitä kuvastaa sekin, että nyt käsillä oleva mietintö on viides näitä asioita koskeva ehdotus tai laki kuluneiden 10 vuoden aikana. Ensiksi oli hallituksen esitys vuonna 1997, sitten eduskunnan sen pohjalta säätämä esityksestä poikennut laki, edelleen seulontamenettelyn tuonut uudistus sekä sittemmin seulonnan käyttöalan laajentamista koskenut esitys ja nyt viidentenä esillä oleva jatkokäsittelylupaa koskeva mietintö.

	Perusongelma on liittynyt pääasiassa hovioikeuden velvollisuuteen toimittaa pääkäsittely ja siihen, missä tapauksissa alioikeudessa vastaanotettu suullinen todistelu on otettava uudelleen vastaan hovioikeudessa. Voimassa oleva järjestelmä on johtanut siihen, että monessa jutussa hovioikeusmenettely on alioikeusprosessin uusintaesitys, jonka jälkeen asia ratkaistaan huonontuneella oikeudenkäyntiaineistolla. Myöskään suulliseen menettelyyn käytettävät hovioikeuksien voimavarat eivät aina kohdennu oikeisiin juttuihin. Kestävää ratkaisua näihin kysymyksiin ei toistaiseksi ole löytynyt. Hovioikeuksiin saapuvien asioiden määrän aleneminen on osaltaan auttanut siinä, että hovioikeusmenettelyn ongelmat eivät ole aiheuttaneet asioitten ruuhkautumista hovioikeuksissa. 

	Syynä siihen, että hovioikeusmenettelyn uudistaminen on kohdannut vaikeuksia, lienee suurelta osin se, että uudistuksen mallina on ollut Ruotsissa 

	__________________________________________________________________________________
Postiosoite:		Osoite:		Puhelinvaihde: 010 36 41400
PL 1158		Minna Canthin katu 64 A	Telekopiot: 010 36 41500
70101 Kuopio				Sähköposti: ita-suomi.ho_hallinto@oikeus.fi

	vuonna 1948 voimaan tullut järjestelmä. Tuo järjestelmä oli syntynyt aikana, jolloin tuomioistuinten käytössä oli varsin rajoitetusti teknisiä apuvälineitä. Tämän tosiasian voi arvella olleen osaltaan vaikuttamassa niihin ratkaisuihin, joihin Ruotsissa tuolloin päädyttiin.
	
	Ensi marraskuun alussa Ruotsissa tulee voimaan vuoden 1948 uudistuksen jälkeen merkittävin prosessiuudistus, jossa nykyaikaisen tekniikan hyväksi käyttäminen on keskeisellä sijalla. Tämän uudistuksen vaikutuksia tulee Suomessa seurata tarkasti. Uuden tekniikan hyväksi käyttämistä koskevaa tutkimusta, niin oikeustieteellistä kuin aivan käytännöllistäkin, tulisi meillä lisätä.

	Vaikka onkin ilmeistä, että uusi tekniikka tulee aiheuttamaan täälläkin oikeudenkäyntimenettelyn uudistamistarpeita ja sen vuoksi nyt esillä oleva ehdotus saattaa jäädä ainakin osittain välivaiheeksi, hovioikeus lähtee siitä, että ehdotettu uudistus tulee toteuttaa. Ehdotuksen voi arvioida monessa suhteessa parantavan nykytilaa.

Ehdotetusta jatkokäsittelyluvasta

	Yksi seulontajärjestelmän ongelma on ollut, että se  koskee ilman rajoituksia kaikkia juttuja. Tästä osaltaan johtuikin seulontajärjestelmän alkuvaiheessa tapahtunut seulonnan soveltaminen myös moniin sellaisiin asioihin, joihin sitä ei lain mukaan voinut soveltaa. Kaikkia asioita rajoittamattomasti koskeva seulontamahdollisuus ei ole myöskään ihmisoikeusnäkökulmasta täysin ongelmaton. Ehdotettu uusi järjestelmä poistaa mainitut ongelmat. 

	Jatkokäsittelylupajärjestelmän soveltamisala on selkeä ja tarkkarajainen. Myöskään isoja tulkintaongelmia ei näyttäisi olevan odotettavissa sen suhteen, mihin juttuihin järjestelmä tulee sovellettavaksi. Häviöarvoa määrättäessä huomioon otettavan koron laskeminen saattaa kuitenkin olla työlästä. Hovioikeuksilla tuleekin olla käytössään asianmukaiset laskentaohjelmat tämän työn saamiseksi mahdollisimman joustavaksi.

	Koko ehdotetun uudistuksen onnistumisen keskeinen kysymys on, millainen käytäntö viime kädessä Korkeimman oikeuden prejudikaatein vakiintuu oikeudenkäymiskaaren 25 a luvun 10 §:n 2 momentin ja 26 luvun 15 §:n 1 momentin tulkinnalle. Mille tasolle asetetaan kynnykset tulkittaessa ensiksi mainitun lainkohdan ilmausta perusteltua aihetta epäillä ja jälkimmäisen lainkohdan ilmausta mitään varteenotettavaa epäilystä. On selvää, että näihin kohtiin ei ole löydettävissä sellaista sanontaa, joka ei mahdollistaisi erilaisia tulkintoja. Toisaalta on hyvä, että laki antaa tilaa terveelle tuomarinharkinnalle. Näiden säännösten soveltamisen myötä ehdotettu järjestelmä joko seisoo tai kaatuu.

	Edellä mainittujen uuden järjestelmän keskeisten säännösten järkevän soveltamisen kannalta on ratkaisevan tärkeää, että valituskirjelmien taso paranee nykyisestä. Erityisesti näyttökysymysten riitauttamisen seikkaperäistä ja yksilöityä perustelemista pitää voida edellyttää. Tämä lienee mahdollista 25 luvun 15 §:n ehdotetun sanamuodonkin perusteella. Hovioikeus esittää kuitenkin harkittavaksi, olisiko mainitun 15 §:n sanamuotoa vielä terävöitettävä näyttöratkaisun riitauttamiselle asetettavien vaatimusten osalta. Valituskirjelmien laadun parantaminen asettaa asiamiehille uusia vaatimuksia ja edellyttää myös tarpeellisen koulutuksen järjestämistä heille.

	Ehdotettuihin jatkokäsittelylupaa koskeviin säännöksiin hovioikeudella ei pääsääntöisesti ole huomautettavaa. Kuitenkin hovioikeus kiinnittää huomiota kolmeen yksityiskohtaan. 

	Mietinnön perusteluosassa sanotaan useammassakin kohdassa, että jatkokäsittelylupa vaadittaisiin vain riita- ja rikosasioissa. Tätä ei kuitenkaan sanota ehdotetussa lakitekstissä. Se saattaisi kuitenkin selvyyden vuoksi olla tarpeen. Kun lupajärjestelmän käyttöalan tulee olla mahdollisimman selvä, ehdotetun 25 a luvun 9 §:n luettelo vaikuttaa ongelmalliselta. Siinä mainitaan muun ohessa hakemusasiat, mutta ei esimerkiksi ulosottoasioita. Sanottuun pykälään saattaisi olla mahdollista sijoittaa esimerkiksi ensimmäisenä momenttina mainittu pääsääntö. Toisessa momentissa olisivat sitten mainittuina ne asiaryhmät, jotka riita- ja rikosasioista eivät kuuluisi lupajärjestelmän piiriin.

	Hovioikeus pitää 25 a luvun 14 §:ää tarpeettomana. Pakollinen ilmoitus asianosaisille jakokäsittelyluvan myöntämisestä aiheuttaa turhaa työtä ja hankaloittaa asioitten joustavaa käsittelyä. Kun jatkokäsittelyluvan myöntämisen keskeisin peruste on ns. muutosperuste ja lupakysymyksen ratkaisemiseksi joudutaan perusteellisesti tarkastelemaan jutun lopputulosta, voidaan arvioida, että varsin usein esittelystä ratkaistavissa asioissa myös pääasiaratkaisu tehdään samassa istunnossa, jossa ensiksi päätetään jatkokäsittelyluvan myöntämisestä. Tällöin erillinen ilmoitus luvasta on tarpeeton. Nykyisessä hovioikeusmenettelyssä tuomiot näet annetaan varsin nopeasti sen jälkeen, kun asia on tullut istunnossa ratkaistuksi. Pääkäsittelyyn menevissä asioissa taas luvan myöntäminen tulee asianosaisten tietoon pääkäsittelystä tehtävän ratkaisun ja pääkäsittelykutsujen yhteydessä.

	Ehdotetussa 25 a luvun 16 §:ssä on lueteltu ne asiat, jotka on mainittava jatkokäsittelyluvan epäävässä päätöksessä. Sen 1) kohdan mukaan päätöksestä on käytävä ilmi, että kaikki 10 §:n 1 momentissa säädetyt perusteet jatkokäsittelyluvan myöntämiselle on tutkittu. Edellä todetuin tavoin 10 §:n 2 momentti on koko järjestelmän menestymisen kannalta keskeinen säännös. Hovioikeus katsoo, että milloin sitä sovelletaan jatkokäsittelyluvan epäämisen perusteena, myös se tulisi mainita päätöksessä. Teknisesti muutos olisi yksinkertaisimmin toteutettavissa jättämällä 16 §:n 1) kohdasta maininta 1 momentista pois, jolloin tuo kohta alkaisi näin:  1) kaikki 10 §:ssä säädetyt perusteet... 

Ehdotetun järjestelmän testaaminen hovioikeudessa

	Hovioikeudessa on päätetty testata ehdotettua jatkokäsittelylupajärjestelmää syys- ja lokakuun 2008 ajan. Testin lopulliset tulokset lähetetään ministeriölle marraskuun alkupuolella. Puolentoista kuukauden ajalta testauksesta saatujen, 195 juttua koskevien tietojen mukaan lupaa ei olisi tarvittu noin 53 %:ssa tapauksista. Lupa olisi tarvittu, mutta sitä ei olisi myönnetty 44 asiassa eli noin 22,5 %:ssa tapauksista. Lupa olisi tarvittu ja se olisi myönnetty 48 asiassa eli noin 24,5 %:ssa tapauksista. Niistä tapauksista, joissa lupaa ei olisi myönnetty, seitsemässä päädyttiin voimassa olevan lain mukaan toimittamaan pääkäsittely. Näin ollen seitsemän “turhaa” pääkäsittelyä olisi vältetty uuden järjestelmän avulla. Kaikkiaan 14 valitusta (7 %) seulottiin.

	Tällaiseen testaukseen liittyy luonnollisesti se ongelma, että testilomaketta täytettäessä tiedetään, miten asia käsiteltiin ja ratkaistiin voimassa olevan lain mukaan. Lisäksi testiarviointi on aina eri asia kuin varsinaisen ratkaisun tekeminen. Tästä huolimatta testitulokset lienevät riittävällä tavalla suuntaa antavia niin, että niiden pohjalta voidaan tehdä kestäviä arvioita järjestelmään liittyvistä periaatteellisista kysymyksistä ja sen toimivuuden kannalta tarkoituksenmukaisista rangaistus- ja häviöarvorajoista.

	Tähänastisten testitulosten pohjalta toimikunnan mietinnössä ehdotetut jatkokäsittelyluvan rangaistus- ja häviöarvorajat näyttävät melko sopivilta. Hovioikeus pitää kuitenkin mahdollisena tuomittua rangaistusta koskevan rajan korottamista 4 kuukauteen.

OK 26 luvun 15 §:n muuttaminen

	Keskeisenä syynä siihen, että seulontajärjestelmällä ei ole saavutettu niitä tuloksia, joita sillä tavoiteltiin, on se, että oikeudenkäymiskaaren mainittu säännös jäi seulonnan voimaan tullessa ennalleen. Sen vuoksi on tärkeää, että jatkokäsittelylupaa koskevan muutoksen yhteydessä ollaan avaamassa myös tuota säännöstä. Kuten edellä on todettu, ehdotettu sanamuoto antaa sijaa harkinnalle, vaikka se onkin pyritty kirjoittamaan mahdollisimman tiukaksi käräjäoikeuden näyttöratkaisun arvioinnin kannalta. Hovioikeus pitää ehdotettua muutosta välttämättömänä ja myös edellytyksenä koko uudistushankkeen onnistumiselle.

Ennakkopäätöskysymys ja ennakkopäätösvalitus

	Toimikunnan jäsenen, lainsäädäntöjohtaja Välimaan eriävässä mielipiteessä mainituin perustein  hovioikeus suhtautuu kriittisesti ennakkopäätöskysymystä koskevaan ehdotukseen. Hovioikeus katsoo, että tässä vaiheessa ennen perusteellista jatkoselvittelyä tuota ehdotusta ei tulisi hyväksyä. Sen sijaan ennakkopäätösvalituksen eli niin sanotun ohivalituksen käyttöön ottamista hovioikeus kannattaa.

Muut ehdotukset

	Hovioikeus kannattaa oikeudenkäymiskaaren 26 luvun 18 ja 28 §:ää koskevia muutosehdotuksia. Samalla hovioikeus kuitenkin, viitaten mietinnön sivun 147 viimeisessä kappaleessa olevaan mainintaan, toteaa, että tämän hovioikeuden henkilökuntaan kuuluvat virkamiehet eivät ole pitäneet puhelintiedoksiantojen toimittamista hankalana.

Voitaisiinko lupakäsitteestä kokonaan luopua

	Kuten toimikuntakin toteaa, muutoksenhakulupa-nimitys johtaa helposti ajattelemaan, että muutoksenhakemista hovioikeuteen olisi rajoitettu, vaikka siitä ei ole kysymys. Tämä lienee ollut yhtenä keskeisenä syynä siihen, että hallituksen muutoksenhakulupaa koskeva vuoden 1997 esitys ei tullut eduskunnassa hyväksytyksi. Nimitystä jatkokäsittelylupa rasittaa sama väärinkäsityksen vaara, joskin lievempänä kuin muutoksenhakulupa-termiä. 

	Kaikki valitukset käsitellään hovioikeudessa joko kirjallisessa tai suullisessa menettelyssä. Niin kuin toimikunta on mietinnössään todennut, kaikki valitukset eivät edellytä yhtä laajamittaista käsittelyä, vaan ehdotetussa 25 a luvussa jakokäsittelyluvan soveltamisalaan kuuluviksi esitetyissä asioissa valitukset voitaisiin tietyin edellytyksin käsitellä täysimittaiseen hovioikeusmenettelyyn verrattuna suppeammassa menettelyssä. Kysymys ei siis ole perimmältään luvan myöntämisestä, vaan valituksen kohteena olevaan asiaan parhaiten soveltuvan käsittelytavan valinnasta.

	Hovioikeus esittääkin vielä harkittavaksi, voitaisiinko lupa-ajattelusta luopua ja puhua sen sijaan esimerkiksi suppeasta ja laajasta hovioikeusmenettelystä. 

	Edellä mainituin huomautuksin hovioikeus kannattaa muutoksenhakulupatoimikunnan mietinnössä ehdotettuun lainsäädäntöhankkeeseen ryhtymistä. Uudistus toteutuessaan vahvistaa sitä, että oikeudenkäynnin painopiste on käräjäoikeudessa.

	Lausunto on annettu hovioikeuden täysistunnossa.

	Presidentti		Mikael Krogerus

	Kansliapäällikkö	Olli Hyvärinen