OM 02:00/2007, OM1/021/2007

Jatkokäsittelylupaa hovioikeudessa koskeva komiteanmietintö (2008:3)

Komitea ehdottaa oikeudenkäymiskaaren säännöksiin muutoksia, jotka koskisivat muutoksenhakua hovioikeuteen ja valitusasian käsittelyä hovioikeudessa. Hovioikeuksien nykyinen seulontajärjestelmä korvattaisiin jatkokäsittelylupajärjestelmällä. Tavoitteena on jouduttaa valitusten käsittelyä hovioikeuksissa. Oikeudenkäymiskaareen ehdotetaan lisäksi säännöksiä, jotka mahdollistaisivat korkeimman oikeuden laintulkintaohjeen saamisen nopeutetussa menettelyssä. 

Elinkeinoelämän keskusliitto (EK) esittää lausuntonaan seuraavaa:

Tausta
Pidämme oikeuskäsittelyiden jouduttamiseen tähtääviä toimia tärkeinä. EK:n vuonna 2007 tekemän selvityksen mukaan oikeuslaitoksen hitaus on myös yritysten näkökulmasta tuomioistuinkäsittelyiden suurimpia ongelmia (Tehokas hallinto ja yritysten oikeussuoja, EK 2007). Lähes kolme neljäsosaa piti selvityksessä tuomioistuinten toimintaa liian hitaana. Saman selvityksen mukaan kolme neljäsosaa yrityksistä hyväksyisi yksinkertaisissa asioissa valitusoikeuden rajoittamisen oikeuslaitoksen ruuhkien purkamiseksi. Suomi on saanut myös Euroopan ihmisoikeustuomioistuimelta langettavia tuomioita juttujen viipymisestä. Hallitusohjelman tavoitteina onkin lyhentää pitkiä käsittelyaikoja ja purkaa tuomioistuinten ruuhkia. Oikeusturvapolitiikan toimintaohjelman (2007:12) mukaan oikeudenkäyntien painopistettä on myös tarkoitus siirtää käräjäoikeuksiin tuomioistuinkäsittelyiden viivästysongelmien ratkaisemiseksi. 

Kannatamme mainituista syistä seulontajärjestelmän korvaamista jatkokäsittelylupajärjestelmällä sekä pääkäsittelyä koskevien säännösten tarkistamista. Uudistuksen onnistuminen edellyttää tosin myös käräjäoikeuksien ammatillisen osaamisen varmistamista sekä resurssien määrällistä riittävyyttä, jotta juttuihin voidaan perehtyä riittävästi mm. uusissa valitusrajoitustilanteissa. Suhtaudumme sen sijaan varauksellisesti järjestelmään, jossa käräjäoikeus voisi hakea KKO:lta ennakollista laintulkintaohjetta etenkään kollektiivisissa tilanteissa.  Uudistus on valmisteltu ilman, että sille olisi esiintynyt käytännön tarvetta.

Ehdotusten yksityiskohdista

Jatkokäsittelylupa
 
Asioiden laadun huomioonottaminen hovioikeuteen tulevissa valituksissa on perusteltua. Menettelyiden uudistaminen 1990-luvun lopulla on johtanut siihen, että oikeudenkäynnit usein uusitaan täysimittaisesti hovioikeudessa. Vaikka ruuhkia on yritetty purkaa seulontamenettelyllä, tähän on liittynyt ongelmia. Näistä esimerkkinä on se, että menettelyä ei voida soveltaa valituksiin, joissa suullisen todistelun uskottavuus on riitautettu, vaikka kyse olisi yksinkertaisestakin asiasta. Ongelmana on ollut myös seulontakäytännön epäyhtenäisyys. Koska hovioikeuksien tulee voida keskittyä asioihin, jotka ovat oikeasti epäselviä tai tulkinnallisia, kannatamme kevennettyä menettelyä.  

Riita-asioissa edellytettäisiin jatkokäsittelylupaa, jos asian häviöarvo olisi enintään 10 000 euroa, rikosasioissa, jos jo tuomittu rangaistus olisi enintään kolme kuukautta vankeutta. Virallisen syyttäjä ja asianomistaja tarvitsisivat luvan, jos rikoksesta säädetty rangaistus olisi enintään sakkoa tai kaksi vuotta vankeutta. Muutosperuste olisi kuitenkin keskeisin lupaperuste ja lupa olisi myönnettävä, jos on syytä epäillä käräjäoikeuden ratkaisun oikeellisuutta tai jatkokäsittely olisi muutoin tärkeää. Pelkästään näytön arviointiin lupa voitaisiin myöntää vain erityistilanteissa. 

Lupaperusteet ja intressiin sovellettavat raha-arvot ja rangaistusrajat ovat kannatettavia. Tosin 10 000 euroa voi olla esim. pientyönantajille korkea.  Koska muutoksenhakua ei näissäkään tapauksissa varsinaisesti kiellettäisi, vaan valitukset edelleen myös tutkittaisiin, uudistus ei varsinaisesti rajoittaisi muutoksenhakuoikeutta, vaan merkitsisi käytännössä suppeampaa menettelyä. 

Rikosasioiden osalta kolmen kuukauden raja merkitsisi mm. työturvallisuusasioiden joutumista seulan piiriin. Tällaiset ovat myös lähes aina näyttöön perustuvia. Työturvallisuusasioihin liittyy myös usein työnantajaan kohdistettu siviilioikeudellinen vaatimus, joka on riippuvainen rikosasian ratkaisusta. Tällaisen rahallisen kytköksen huomiointi olisi hyvä huomioida OK 25 a 6 §:n muotoilussa. 

Ehdotus, jonka mukaan luvan myöntämättä jättäminen edellyttäisi kolmen jäsenen yksimielistä päätöstä, mutta luvan voisi myöntää myös yksi jäsen, on joustava ja asianosaisten oikeusturvan näkökulmasta perusteltu.  

Pääkäsittely ja suullinen todistelu

Pääkäsittelyn järjestämistä koskevan käytännön uudistamisella on tarkoitus lisätä käsittelyiden joutuisuutta ja kannatamme ehdotusta. Pääkäsittely toimitettaisiin hovioikeudessa lähtökohtaisesti vain asianosaisen vaatimuksesta tai jos hovioikeus muutoin katsoo tämän tarpeelliseksi. Pääkäsittelyn järjestämiseen ei olisi ehdotonta velvollisuutta. Pelkkä näytön riitauttaminen ei johtaisi automaattisesti siihen, että suullinen todistelu otettaisiin vastaan hovioikeudessa.

Käytännössä voi esiintyä ongelmia siinä, kuinka oikeudelliset tai näyttöön liittyvät kysymykset onnistutaan hahmottamaan. Uudistus korostaa siksi osapuolien kykyä saada olennaiset asiat oikealla tavoin eritellyiksi, mutta myös tuomareiden ammattitaidon merkitystä. Koska suuri osa jutuista on lisäksi näyttöön perustuvia ja näytön arvioi yleensä vain yksi tuomari, voi olla vaara, että uudistus rajoittaa valittamista liiaksi. Siksi on tärkeää, että säännökset kirjataan joustaviksi ja että ne ohjaavat ottamaan asian esim. huonon tuomion tapauksissa tai epäselvissä tilanteissa edelleen suulliseen käsittelyyn.

Ennakkopäätösvalitus ja – kysymys

Oikeudenkäymiskaareen ehdotetaan säännöksiä, jotka mahdollistaisivat käräjäoikeuden tutkittavana olevan asian saattamisen suoraan korkeimman oikeuden tutkittavaksi ennakkopäätöskyselyllä tai ennakkopäätösvalituksella. Ensin mainitussa olisi kyse tilanteesta, jossa on paljon osapuolia, jälkimmäisessä yksittäisestä asiasta.

Lainsäädännössä ei ole nykyisin menettelyä, jossa voitaisiin poiketa oikeusastejärjestyksestä. Käytännössä esim. useiden kantajien tilanteissa on sovittu, että joku asia käsitellään ennen muita ja nämä ns. pilottikanteet ovat toimineet hyvin.  Myös mietinnön mukaan menettelyä sovellettaisiin todennäköisesti harvoihin tapauksiin, sivulla 63 mainitaan kuitenkin esimerkkinä valtakunnallisesti suurta työntekijämäärää koskevat erimielisyydet. 

Emme kannata etenkään kollektiivista ennakkopäätöskyselyä koskevaa uudistusta. Toteamus menettelyn soveltumisesta suuria työntekijämääriä koskeviin riitoihin tulee ehdottomasti saada pois esityksestä, koska se on näihin soveltumaton. Menettely todennäköisesti lisäisi riitojen määrää. Se myös vesittäisi työsuhderiitoihin liittyvän 2 vuoden määräajan, sillä suuretkin työntekijäjoukot voisivat odottaa KKO:n ratkaisua ja laittaa kanteen vireille ennakkoratkaisun tultua, jolloin työnantaja ei voi tietää koko riidan suuruutta etukäteen. 

Ennakkomenettelyssä KKO ratkaisisi myös vain oikeuskysymyksen, ei yksittäisiä vaatimuksia. Oikeuskäsittelyitä jouduttavissakin uudistuksissa tulee kuitenkin varmistaa perusteellinen käsittely. Koska tällaiselle ohivalitukselle vaadittaisiin lisäksi valituslupa, ei uudistus välttämättä jouduttaisi menettelyä. 

Suomessa otettiin vuonna 2007 käyttöön ryhmävalitus kuluttajariitalautakunnassa käsiteltäviin asioihin rajoitettuihin tilanteisiin. Tuon uudistuksen valmistelu perustui pitkään valmisteluun ja vaikutusarviointeihin. Siinä osapuolten tulee myös erikseen ilmoittautua valitukseen. Menettelyssä ei ole sinänsä saatettu vireille yhtään asiaa. 

Mielenkiintoinen yksityiskohta olisi myös se, että jos ennakkopäätöstie valittaisiin ja siihen ei myönnettäisi valituslupaa, käräjäoikeuden päätös jäisi pysyväksi.  Samalla menetettäisiin mahdollisuus valittaa näytöstäkin. Käytännössä tämä johtaisi todennäköisesti siihen, että menettelyä ei edes valittaisi, sillä tietäen KKO:n arvaamattomuuden valituslupien myöntämisessä osapuolilla olisi liian suuri riski siitä, että valitustie jäisi käyttämättä. 

Jos ennakkoratkaisumenettelyä siten kehitetään, tulee sen joka tapauksessa olla riippuvainen osapuolien suostumuksesta, kuten on ehdotettukin. Katsomme kuitenkin, että vaikka ennakkopäätösvalitus voisi käytännössä soveltua tiettyihin yksittäisiin tapauksiin oikeusohjeen saamiseen asianosaisten suostumuksella, se ei sovi laajoihin asioihin, joissa voi olla useita kantajia. 

Oikeushallinnon kehittämistavoitteissa on myös todettu, että käsittelyiden painopistettä pyritään keskittämään käräjäoikeuksiin vahvistamalla näiden asiantuntemusta ja resursseja myös vaativampien asioiden käsittelyyn. Katsomme siksi, että oikeusturvaa parannetaan parhaiten panostamalla käräjäoikeuksien ammattitaitoon. 

Kunnioittavasti

ELINKEINOELÄMÄN KESKUSLIITTO
Lainsäädäntö ja kauppapolitiikka

Jukka Ahtela
johtaja