Ympäristöministeriö
PL 35
00023 VALTIONEUVOSTO
kirjaamo.ym@ymparisto.fi	

Ympäristöministeriön lausuntopyyntö YM027:00/2012
METSÄHALLITUKSEN LAUSUNTO SOIDENSUOJELUTYÖRYHMÄN LOPPURAPORTISTA
Ympäristöministeriö on 23.11.2015 päivätyllä kirjeellä pyytänyt Metsähallitukselta lausuntoa soidensuojelutyöryhmän ehdotuksesta soidensuojelun täydentämiseksi. Vuonna 2012 asetetun työryhmän tavoitteena oli valmistella luonnonsuojelulain mukainen luonnonsuojeluohjelma soidensuojelun täydentämiseksi, määritellä luonnonarvoiltaan merkittävimmät suot ja tehdä ehdotus tällaisten kohteiden valinnasta ja rajaamisesta luontotietojen pohjalta. Jatkokaudella 2015 työryhmän tavoitetta tarkennettiin siten, että sen tuli tehdä ehdotus valtakunnallisesti arvokkaista ja nykyistä suojelualueverkkoa parhaiten täydentävistä suoalueista ja niiden suojelun vaihtoehtoisista toteutuskeinoista. 
Metsähallitus on osallistunut työryhmän toimintaan. Metsähallitus katsoo ensinnäkin, että työryhmä on onnistunut siinä, että se on laatinut varsin hyvin perustellun listan valtakunnallisesti arvokkaista suokohteista ja esittänyt näille ekologisesti kestävät ja jatkotyön kannalta järkevät rajaukset. Samalla Metsähallitus toteaa, että soiden lajien ja luontotyyppien tilan edistämistä toteutetaan nyt käytännössä vain valtion maiden osalta. 
Valtion maat sijoittuvat historiallisista syistä karuille syrjäseuduille. Niiden luontotyyppivalikoima on melko yksipuolinen ja painottuu karuimpiin tyyppeihin sekä maan pohjois- ja itäosiin. Kun nyt valtakunnallisesti arvokkaiksi arvioiduista kohteista ollaan toteuttamassa vain valtion maiden kohteita, suojeluun tulee niitä samoja luontotyyppejä, joita jo nykyisillä suojelualueilla on runsaasti ja niiltä alueilta, joilla jo ennestään suojelusoita löytyy runsaasti. Sen sijaan työryhmän esittämässä arvokkaiden kohteiden listassa mukana olevia korpia ja maankohoamisrannikon suosarjoja näihin nyt suojeltaviksi esitettäviin valtion maiden kohteisiin ei juuri sisälly. Luontotyyppien uhanalaisuutta arvioinut työryhmä on todennut, että eräissä luontotyyppiryhmissä uhanalaisuus on pahempi, kuin mitä nykyisiä suojelualueita perustettaessa on tiedetty. Erityisesti tässä yhteydessä on korostettu korpien ja maankohoamisrannikon suosarjojen erittäin heikkoa tilannetta.

Metsähallitus toteaa, että maankohoamisrannikon suosarjat on luontotyyppien uhanalaisuusarvioinnissa arvioitu kaikkein korkeimpaan uhanalaisuusluokkaan (CR). Käytännössä niiden suojelu on maailmanlaajuisesti lähes kokonaan Suomen vastuulla, koska Euraasiassa tällaisia kohteita on pelkästään Pohjanlahden rannoilla ja topografiasta johtuen laajimmat suoaltaat sijoittuvat Suomen rannikolle. Säilyneet kohteet ovat täälläkin pieniä. On syytä ottaa huomioon se, että tulevaisuudessa tällaisten kohteiden suojelua koskevat kansainväliset vaatimukset tulevat todennäköisesti lisääntymään.

Koska nyt toteutetaan tehdyistä rajausehdotuksista kuitenkin vain valtion maiden osuus, suurelta osin tilusrajoille sijoittuvat suojellun alueen rajat eivät välttämättä noudattele ekologisesti perusteltuja rajoja. Suojelussa tulisi kuitenkin Metsähallituksen mielestä pyrkiä siihen, että samalta suolta joko pyritään hankkimaan valtion omistukseen kaikki tarvittavat alueet, tai vaihtoehtoisesti pyritään tekemään YSA-alueiksi tms. koko suoalue. Sekamuotoja tulisi välttää, koska esimerkiksi ennallistamistoimenpiteiden suorittaminen saattaa osoittautua tällöin jopa mahdottomaksi. Satunnaiset palaset suokokonaisuuden sisältä eivät myöskään välttämättä pysty onnistuneesti palvelemaan suojelutavoitteita, vaan voivat jopa hankaloittaa jatkokäytön suunnittelua ja aiheuttaa lisätyötä muille omistajille ja viranomaisille. 

Työryhmän esityksessä tuodaan hyvin esiin nykyisten suojelualueiden rajoille sijoittuvien ojitusten aiheuttamat uhkat ja ongelmat. Ratkaisuna esitetään veden suunnitelmallinen ohjaus suojelusuolle. Tällainen on usein mahdollista saada tehtyä niin, että viereiselle talousmetsälle koituu suhteellisen vähän vettymishaittoja. Täysin ilman korvattavia haittoja ei kuitenkaan juuri koskaan ole mahdollista toimia, joten yhtenäisen korvausjärjestelmän luominen näihin tapauksiin olisi Metsähallituksen mielestä erittäin tärkeää. Vähemmälle huomiolle työryhmän raportissa on jäänyt se, että monissa merkittävissä tapauksissa (erityisesti lähdevaikutteisilla soilla ja letoilla) tällainen vesien ohjaaminen ei tule kysymykseen, vaan suojelualueen tilan palauttamiseen ja turvaamiseen tarvittaisiin laajemman alueen ennallistamista suojelualueen reunalla. 

Yksityismaiden kohteita on soidensuojelutyöryhmän loppuraportissa esitetty toteutettaviksi vapaaehtoisin keinoin (maakaupat ja yksityisten suojelualueiden perustaminen). Jotta näillä keinoilla saataisiin arvokkaimpia ja uhatuimpia kohteista suojeltua, tulisi toteutus kohdentaa kaikkein tärkeimpiin kohteisiin. Suurin osa esitetyistä kohteista on kaikkialla erilaisia kitukasvuisia rämeitä ja avosoita, joilla ei ole taloudellista käyttöä. Suojelun kannalta ratkaisevia ovat kuitenkin ne korvet, letot, lähteiköt, metsäluhdat yms., joilla on myös metsätaloudellista arvoa. Metsähallitus katsoo, että erityisen tärkeiden suoalueiden säilyminen tulisi voida varmistaa luonnonsuojelulain keinoin sekä pystyä ohjaamaan suojelualueverkostoa täydentävien kohteiden valintaa kustannustehokkaalla ja synergisellä tavalla. Alueiden systemaattisen tarkastelun avulla lienee mahdollista löytää ratkaisu, jossa vapaaehtoisuutta pystytään huomioimaan ja painottamaan siten, ettei ekologista tai soidensuojelullista arvoa merkittävästi heikennetä. 

Lisäksi Metsähallitus toteaa raportin tarkemmista yksityiskohdista seuraavaa:

Sivulla 28 loppuraportissa kerrotaan METSO-ohjelmassa suojelluista soista. Kyseiseen kohtaan olisi hyvä lisätä, että METSO-toimintaohjelman Metsähallituksen metsätalouden toimenpiteissä 1) talousmetsien luonnonhoitoprojekti, 2) kytkeytyvyyden lisääminen, 3) METSO10000 ja 4) METSOhallitus on myös suojeltu soita.
Loppuraportin osiossa 5.1 Kartoituskohteiden valinta ja maastoselvitykset kerrotaan, että kiinteistörajat olisi otettu huomioon mahdollisuuksien mukaan jo esirajausvaiheessa. Lisäksi sivulla 42 todetaan, että rajaukset olisi tehty kustannustehokkaasti. Lopputulosta tarkasteltaessa edellä mainittuja seikkoja olisi tullut huomioida enemmän. Nyt esitetyissä suojelurajauksissa on mukana kiinteistöjä, joiden pinta-ala on alle hehtaarin suojellun kohteen kokonaispinta-alan ollessa satoja tai tuhansia hehtaareja. Tällaisissa tapauksissa olisi järkevää noudattaa kiinteistörajaa. Näillä lähtökohdilla tehty rajaus ei ole kustannustehokasta vaan tuo merkittäviä lisäkustannuksia suojelualueita perustettaessa. Lisäksi kohteiden rajaukset eivät noudata johdonmukaisesti raportissa esitettyjä rajausperiaatteita. Rajausten laatu olisi tullut varmistaa paremmin. Nyt suojeluun on esitetty esimerkiksi kohde (5180), josta 80 % on kivennäismaata. 	
Osiossa 8.3.1 käsitellään luonnonsuojelualueen perustamista valtion omistamalle maalle. Metsähallitus esittää, että kyseiseen kohtaan lisätään samanlainen kirjaus kulkumahdollisuudesta kuin osiossa 8.6 Valtion soiden suojelu Metsähallituksen päätöksellä eli ”Soidensuojelun täydennyskohteiden rajauksen sisälle voidaan jäädyttää talvitiet, jos puutavaran juonto ja metsätyökoneiden siirto rajausta kiertäen aiheuttaa merkittäviä lisäkustannuksia puunkorjuuseen ja metsänhoitotöiden toteutukseen. Kaikki metsätalouden toimet tehdään siten, että suojeltavan suon vesitalous ei muutu ja että suon ja sen vaihettumisvyöhykkeen luonnonarvot eivät heikkene.” Yllä mainittu asia on sovittu työryhmän työn aikana, mutta sitä ei ole selkeästi kirjattu asianomaiseen kohtaan.
Raportin sivulla 71 on mainittu Puolustusvoimien käyttötarpeet suojeluun esitettävillä alueilla. Kyseiseen kohtaan tulisi lisätä maininta myös Luonnonvarakeskuksen sekä oppilaitosten opetusmetsien käyttötarpeista.	
Osiossa 9.5 Soidensuojelun täydennysehdotuksen kustannukset on unohdettu suojelualueiden perustamiseen valtion maille liittyvät kustannukset. Kustannuserät on kyllä mainittu, mutta niitä ei ole jostain syystä arvioitu eikä mainittu. Metsähallitus pitää tärkeänä, että suojelun kustannukset tuodaan esille. Suojelualueiden perustamiskustannukset pelkästään valtion maiden osalta ovat Metsähallituksen mukaan karkeasti arvioiden kaksi miljoonaa euroa.
Osiossa 10.2.3 Soiden ennallistaminen metsätalousalueilla todetaan, että ”Vaikka soiden ennallistaminen onkin tähän saakka painottunut suojelualueille, on myös metsätalousalueilla ennallistettu soita jonkin verran esimerkiksi yksityismailla luonnonhoitohankkeina (ks. luvut 2.4.1 ja 10.2.1) ja valtionmailla Riistaa reunoilta –hankkeen yhteydessä.” Valtion mailla alueita ei ole ennallistettu Riistaa reunoilta-hankkeessa vaan Riistan elinympäristöjen aktiivinen hoito-hankkeessa.
Sivulla 83 mainitaan Metsähallituksen luonnonvarasuunnittelusta seuraavaa: ” Työn lopputuloksena tarkistetaan Metsähallituksen toiminnan painotukset ja mitoitus suunnitelma-alueella seuraavalle 10-vuotiskaudelle.” Metsähallitus toteaa, että nykyisessä luonnonvarasuunnittelussa toiminnan painotukset ja mitoitus laaditaan seuraavalla viisivuotiskaudelle.
Loppuraportin sivulla 84 suosituksissa todetaan: ”Metsähallitus turvaa alueellisesti arvokkaiden soiden sekä suo-metsämosaiikkien luontoarvojen säilymisen luonnonvarasuunnittelun yhteydessä.” Nykyisessä luonnonvarasuunnittelussa ei tehdä suojelupäätöksiä. Suositus tulisikin muuttaa muotoon: ”Metsähallitus turvaa alueellisesti arvokkaiden soiden sekä suo-metsämosaiikkien luontoarvojen säilymisen kustannustehokkaasti alue-ekologisen suunnittelun, ympäristöoppaan ja metsänhoitosuositusten linjausten mukaisesti”
Raportin johdannossa sekä vaikutusten arvioinnissa todetaan, että suojelu turvaa ekosysteemipalveluista esimerkiksi metsästyksen sekä muiden virkistyskäyttömuotojen jatkumisen alueella. Valtion maiden osalta Metsähallitus toteaa lopuksi, että valtion monikäyttömetsien virkistyskäyttö on erittäin laajaa sekä turvattua. Valtion mailla olevista virkistyskäyttöreiteistä yli 60 % kulkee monikäyttömetsissä. Sivulla 36 mainitaan, että suot ovat tärkeitä luontomatkailulle. Matkailun yritystoiminnan edellytykset alueilla saattavat kuitenkin suojelumääräysten seurauksena myös heiketä. Etelä-Suomen osalta suojelu lisäksi todennäköisesti heikentää metsästysmahdollisuuksia.

Lausunnosta lisätietoja antaa lakimies Johanna Korpi, johanna.korpi@metsa.fi.

Esa Härmälä
pääjohtaja