MASENNUKSEN EHKÄISYYN JA MASENNUKSESTA AIHEUTUVAN TYÖKYVYTTÖMYYDEN VÄHENTÄMISEEN TÄHTÄÄVÄ (MASTO) HANKE 

Lähtökohdat

Tilastojen mukaan vuonna 2005 oli 112 000 suomalaista eläkkeellä mielenterveyden häiriöiden vuoksi. Vuonna 2006 noin 4 000 suomalaista joutui masennuksen takia työkyvyttömyyseläkkeelle. Heistä yli puolet oli naisia. Lukumäärä on 1990-luvun puolivälin jälkeen puolitoistakertaistunut. Masennukseen perustuvien työkyvyttömyyseläkkeiden eläkemeno oli 324,4 miljoonaa euroa vuonna 2006, mikä on kolminkertainen summa vuoteen 1998 verrattuna. Masennus vaikuttaa myös työssäkäyvien työn tuottavuuteen ja heikentää heidän elämänlaatuaan. Työkyvyttömyyseläkkeiden lisäksi myös masennusperusteiset sairauspäivärahakaudet ovat voimakkaasti kasvaneet ja sairauspäivärahakausien kasvu näyttää edelleen jatkuvan.

Tutkimusten mukaan masennus sairautena ei ole kuitenkaan yleistynyt viimeisten vuosikymmenten aikana. Vaikka masennukseen sairastuneiden määrä ei ole kasvanut vuosikymmeniin, masennuksen vuoksi joudutaan sairaslomalle ja ennenaikaiselle eläkkeelle huomattavasti aikaisempaa enemmän.

Työkyvyttömyysasiain neuvottelukunnan selvityksen (Gould 2007) mukaan masennukseen perustuville työkyvyttömyyseläkkeille siirrytään työelämästä suhteellisen pitkän työuran jälkeen, mutta kuitenkin  useimmiten alle 50-vuotiaina toisin kuin  muissa työkyvyttömyyseläkkeissä. Työkyvyttömyyseläkkeelle masennuksen vuoksi joutuvilla olisi siis vielä paljon hyviä ja tuottavia työvuosia jäljellä, jos masennusta onnistuttaisiin nykyistä tehokkaammin ehkäisemään ja hoitamaan. 

Työkyvyttömyysasiain neuvottelukunnan selvityksen mukaan masennusperusteisten työkyvyttömyyseläkkeiden muita erityispiirteitä ovat:
•	naiset siirtyvät miehiä useammin masennuksen takia eläkkeelle
•	nuorissa ikäryhmissä mielenterveyden häiriöihin perustuvien eläkkeiden osuus on kaikista työkyvyttömyyseläkkeistä suurin 
•	masennukseen perustuvien hakemusten hylkäysosuus on kasvanut 1990-luvun alusta lähtien ollen nyt yksityisellä sektorilla lähes neljännes; hylkäyksen jälkeen harva on työssä 
•	masennuksen vuoksi siirrytään harvoin osatyökyvyttömyyseläkkeelle
•	masennukseen perustuvat eläkkeet alkavat useimmiten kuntoutustukena; harva palaa kuntoutustuelta työhön 
•	masennuksen osuus työeläkekuntoutusta saavien sairauksissa on pieni
•	työeläkekuntoutusta mielenterveyssyistä saaneet jatkavat työssä muita vähemmän

Masennusperusteisen työkyvyttömyyden  kasvuun vaikuttaneita tekijöitä

Masennustilat ovat syiltään monitekijäisiä; niiden taustalla on sekä biologisia, psykologisia että sosiaalisia vaaratekijöitä. Usein masennustilat ilmaantuvat jonkin merkittävän kielteisen elämäntapahtuman jälkeen. 

Suomessa masennustiloista kärsii noin 7 % työikäisestä aikuisväestöstä. Vaikka masennusperusteiset sairauspäivärahakaudet ja työkyvyttömyyseläkkeet ovat voimakkaasti kasvaneet, väestötutkimusten perusteella masennustilojen määrässä ei  viime vuosikymmeninä ole kuitenkaan tapahtunut merkittävää muutosta.

Arjen hyvinvoinnin murros ja työelämän muuttuminen lienevät osatekijöitä masennuksen aiheuttaman työkyvyttömyyden ilmenemisessä. Myös hoidon ja kuntoutuksen toteutumiseen liittyvät puutteet voivat osaltaan olla työkyvyttömyyden ja sen pitkittymisen taustalla.

Nykytilanteessa esiintyy mm. seuraavia ongelmia:

•	masennuksen hoidossa, palveluketjujen sujuvuudessa ja kuntoutuksen toimivuudessa on puutteita, jotka vaikuttavat työkyvyttömyyden pitkittymiseen 
•	hoito ei aina ole riittävän intensiivistä eikä lääkitys optimaalista, ei-lääkinnällinen hoito puuttuu usein kokonaan, hoito alkaa liian myöhään ja keskeytyy liian nopeasti
•	ammatillista ja muuta kuntoutustarvetta ei aina havaita eikä masennuspotilaiden työhönpaluu kuntoutuksen jälkeen onnistu yhtä hyvin kuin muiden kuntoutujien työhönpaluu
•	työkyvyttömyyseläke- ja kuntoutuslainsäädännön työssä jatkamista tukevat piirteet eivät painotu mielenterveyden sairausryhmässä yhtä voimakkaasti kuin muiden sairauksien ryhmissä; esimerkiksi osatyökyvyttömyyseläkkeitä käytetään mielenterveyden häiriöissä edelleen hyvin vähän ja työeläkekuntoutuksessa masennusdiagnoosi on selvästi harvinaisempi kuin uusissa työkyvyttömyyseläkkeissä
•	"Hyvää sairauspoissaolokäytäntöä" ei ole olemassa
•	eri toimijoiden välisessä yhteistyössä on ongelmakohtia
•	asenteissa on korjaamisen varaa; masennuksesta ja muista mielenterveyden häiriöistä kärsivät kohtaavat ennakkoluuloista suhtautumista, jonka taustalla on usein psyykkistä pahoinvointia koskevia väärinkäsityksiä

Työelämän kehittämisen ja masennuksen hoidon haasteita

Masennukseen liittyvän työkyvyttömyyden ehkäisyssä tärkeitä asioita ovat mm. työhyvinvointia edistävät työelämän käytännöt, varhainen tuki työpaikoilla työssäsuoriutumisongelmien ilmaantuessa sekä työssä jatkamista edistävä hyvä hoito ja kuntoutus. Tarvitaan siis samanaikaisesti sekä työelämän että masennuksen hoidon ja kuntoutuksen kehittämistä ja ennen muuta eri toimijoiden yhteistyön parantamisesta. 

Työpaikoilla on keskeinen rooli paitsi työhyvinvoinnin edistämisessä, myös masennukseen sairastuneen työntekijän työssä jatkamisen tukemiseksi tarvittavien työjärjestelyiden toteuttamisessa ja toisaalta pitkältä sairauslomalta palaavan työntekijän työhön paluun tukemisessa. Työpaikkojen hyvien käytäntöjen kehittämisessä ja juurruttamisesta työmarkkinaosapuolilla ja Työterveyslaitoksella on suuri merkitys.   

Työpaikan, terveydenhuollon ja eläkejärjestelmän yhteistyö on myös avainasemassa masennuksen aiheuttaman pitkän työkyvyttömyyden ehkäisemisessä mielenterveyspalveluiden toimivuuden lisäksi. Työterveyshuolto työn ja sairauksien asiantuntijana on tärkeä toimija sekä ennaltaehkäisyn että masennuksen hoidon ja kuntoutuksen näkökulmasta. 

Työikäisistä masennuksen suhteen riskiryhmään voivat kuulua mm. pitkäaikaisesta työstressistä tai työuupumuksesta kärsivät, vakavasti somaattisesti sairaat, päihdeongelmaiset, pitkäaikaistyöttömät tai henkilöt, joilla on muuten psykososiaalisesti vaikea elämäntilanne (esim. läheisen vaikea sairaus, avioero tai muu kuormittava perhetilanne). 

Työ voi tukea mielenterveyttä ja vastaavasti työn puuttuminen lisätä psyykkistä oireilua. Työelämän käytännöillä on - hyvän hoidon lisäksi - suuri merkitys masentuneen työntekijän työssä jatkamisen tukemisessa ja masennuksesta toipuvan työhön palaamisessa: luottamus, tuki ja työn muutosmahdollisuudet auttavat sairauslomalta tai kuntoutustuelta työhön paluun onnistumisessa. 

Työkyvyttömyysasiain neuvottelukunta teki selvityksensä perusteella toimenpide-ehdotuksia masennusperusteisten työkyvyttömyyseläkkeiden vähentämiseksi (Gould ym. 2007). Neuvottelukunta ehdotti mm. ammatillisen kuntoutuksen ja osatyökyvyttömyyseläkkeen käytön lisäämistä mielenterveystapauksissa ja psyykkisen tuen painottamista työpaikkakuntoutuksessa. Ehdotuksissa korostetaan myös eläkejärjestelmän ja terveydenhuoltojärjestelmän yhteistyön lisäämistä, sairauspoissaolokäytäntöjen kehittämistä, hyvän hoidon edistämistä, kuntoutuksen näkökulman painottamista ja työelämän hyvien käytäntöjen levittämistä.

Työssä pysymistä ja masennuksen hoitoa edistäneet aiemmat ohjelmat ja suositukset

Terveyttä ja työssä jatkamista on pyritty Suomessa edistämään laaja-alaisesti jo aiemmin mm. valtakunnallisten ohjelmien ja työhyvinvointitoiminnan avulla (Kansallinen terveysprojekti 2002 - 2007, Kansallinen ikäohjelma 1998-2002, Työssä jaksamisen tutkimus- ja toimenpideohjelma 2000-2003, Veto-ohjelma 2003-2007, Kesto-ohjelma 2004 - 2007). Pitkäaikaistyöttömien tukemiseen suunnatut ohjelmat ovat myös sivunneet mielenterveyttä ja työkyvyttömyyseläkkeitä.

Masennuksen hoidon laatua on pyritty parantamaan kehittämällä alueellisia hoito- ja kuntoutuskäytäntöjä Masennuksen Käypä hoito -suosituksen (Suomen Psykiatriyhdistys 2004) periaatteiden mukaisesti. Masennuksen hoitoa on kehitetty myös STM:n seudullisissa mielenterveyden kärkihankkeissa (Vantaan Sateenvarjohanke ja Pohjanmaa-hanke). Mielenterveyskuntoutujille on luotu myös uusia työllistymismuotoja. 

Mielenterveyden edistämistä tukevia valtakunnallisia ohjelmia ja hankkeita

Parhaillaan on valmisteilla tai meneillään useita merkittäviä valtakunnallisia ohjelmia ja hankkeita, jotka osaltaan vaikuttavat masennuksen ehkäisyn ja masennusperusteisen työkyvyttömyyden vähentämisen edellytyksiin.

Meneillään olevilla kunta- ja palvelurakenneuudistuksella (PARAS-hanke), kansanterveyslain ja erikoissairaanhoitolain yhdistämisellä laiksi terveydenhuollosta sekä valmisteilla olevalla Kansallisella sosiaali- ja terveydenhuollon kehittämisohjelmalla on  huomattavia vaikutuksia mm. työikäisen väestön mielenterveyspalveluiden järjestämiseen. 

Pääministeri Matti Vanhasen II hallituksen  politiikkaohjelmien (Terveyden edistämisen politiikkaohjelma, Työn, yrittämisen ja työelämän politiikkaohjelma, Lasten, nuorten ja perheiden hyvinvoinnin politiikkaohjelma) toteutuksella on myös merkitystä työikäisen väestön mielenterveyden ja työkyvyn edistämiselle.

Sosiaali- ja terveysministeriön sosiaali- ja terveyspolitiikan strategiassa 2015, osana köyhyyden ja syrjäytymisen vähentämistä, ministeriö sitoutui myös laatimaan valtakunnallisen mielenterveys- ja päihdehuollon toimintasuunnitelman. Kansallisen mielenterveys- ja päihdesuunnitelman valmistelemiseksi ministeriö on asettanut Mieli 2009 -työryhmän ajalle 1.4.2007 - 21.12.2008. 

Työikäisten mielenterveyden tukeminen WHO:n ja EU:n linjausten mukaisesti 

WHO:n Euroopan ministerikokouksessa tammikuussa 2005 Suomi sitoutui tukemaan mielenterveyden edistämistä työelämässä ja ehkäisemään riskitekijöitä, esimerkiksi tukemalla työympäristöjen mielenterveyteen vaikuttavaa kehitystä, kannustamalla tuen hankkimista työpaikalla ja tukemalla mielenterveysongelmista toipuneiden nopeaa paluuta työelämään. Lisäksi sitouduttiin eliminoimaan häpeää ja syrjintää sekä edistämään yhteenkuuluvuutta yhteiskuntaan lisäämällä väestön tietoisuutta mielenterveydestä ja mielenterveyden häiriöistä ja vahvistamalla riskiryhmiin kuuluvien ihmisten vaikutusvaltaa. 

Työelämään liittyen Euroopan mielenterveysjulistuksessa esitettiin toimenpiteitä vaativina alueina mm. positiivisen muutoksen luominen työympäristöissä sekä sen varmistaminen, että mielenterveysongelmista tai häiriöistä kärsiville ihmisille annetaan valta osallistua täysipainoisesti ja tasavertaisina yhteiskunnan toimintoihin. Esiin nostettiin myös erikoissairaanhoidon, peruspalveluiden ja muiden mielenterveyteen vaikuttavien toimijoiden välisen verkostoitumisen ja voimavarojen tehokkaan käytön tukeminen, jotta mielenterveysongelmien tunnistaminen, hoidon saatavuus ja hoito paranevat.

Valmisteilla olevassa EU:n mielenterveysstrategiassa (Euroopan yhteisöjen komission vihreä kirja: Väestön mielenterveyden parantaminen. Tavoitteena Euroopan unionin mielenterveysstrategia) nostetaan esiin työssäkäyvän väestön osalta mielenterveyden edistäminen ja mielenterveyden häiriöiden ehkäiseminen sekä mielenterveysongelmaisten ja psyykkisesti vajaakuntoisten sosiaalisen osallisuuden edistäminen. Lisäksi esitetään, että suuren yleisön, työmarkkinaosapuolten, viranomaisten ja valtioiden keskuudessa on saatava aikaan asennemuutoksia: psyykkisesti vajaakuntoisten sopeutumista työelämään on edistettävä, jotta kaikilla yhteiskunnan sektoreilla suhtauduttaisiin entistä hyväksyvämmin ja ymmärtävämmin mielenterveyskysymyksiin. Myös mielenterveyttä koskevan tiedon, tutkimuksen ja tietojärjestelmien kehittäminen nostetaan esiin.

Toimintaohjelma, jolla masennusta ja masennusperusteista työkyvyttömyyttä ehkäistään, ja sen laadinnan organisointi

Toimintaohjelma ja sen toteuttaminen koostuu usean tason hankkeesta:

Vaihe 1

Kootaan korkean tason koordinaatioryhmä eri intressitahojen edustajista, jotka sitoutuvat masennusta ja masennusperusteista työkyvyttömyyttä ehkäisevän hankkeen hankesuunnitelman ja myöhemmin laadittavan toimintaohjelman toteuttamiseen. Toimintaohjelmassa  tullaan esittämään tarvittavat osahankkeet, toimenpiteet, lainsäädäntömuutokset ja yhteistyötarpeet sekä meneillään olevat muut asiaan liittyvät hankkeet.  

Korkean tason koordinaatioryhmän tehtävänä on huolehtia tarvittavan yhteistyön onnistumisesta. 

Vaihe 2

Toimintaohjelman laadintaa ja sen käytännön toteuttamista varten asetetaan ohjausryhmä, jossa ovat edustettuina keskeiset hallinnonalat, työmarkkinajärjestöt ja kolmas sektori. 

Toimintaohjelmaan tulee sisältyä seuraavia osa-alueita:

1. Työhyvinvointia ja työntekijöiden mielenterveyttä sekä varhaista puuttumista työssäselviytymisongelmiin edistetään 

a) Työhyvinvoinnin ja mielenterveyden tukeminen 
•	lisätään henkisen hyvinvoinnin painotusta työhyvinvointitoiminnassa  
•	tuetaan työn ja työyhteisön jatkuvaa kehittämistä työpaikoilla työhyvinvointia ja mielenterveyttä tukevaan suuntaan
•	kehitetään johtamista ja esimieskoulutusta huomioimalla työhyvinvoinnin ja mielenterveyden edistämisen näkökulma  
•	kehitetään työsuojelun ja työterveyshuollon yhteistyötä työpaikkatasolla
•	levitetään työelämän hyviä, mielenterveyttä tukevia käytäntöjä yhteistoimin

b) Masennusta ehkäisevän toiminnan edistäminen
•	kehitetään riskiryhmiin kohdistuvia toimenpiteitä ja muuta ennaltaehkäisevää toimintaa työpaikoilla, perusterveydenhuollossa, erikoissairaanhoidossa ja sosiaalitoimessa
•	kehitetään työpaikkaselvityksiä tukemaan henkisen hyvinvoinnin ongelmien varhaista tunnistamista ja niihin puuttumista työpaikoilla
•	edistetään työssäselviytymisvaikeuksien tunnistamista ja varhaista tukea varten kehitettävien toimintamallien levittämistä työpaikoille
•	kehitetään työhyvinvointia tukevaa varhaiskuntoutusta
•	lisätään työterveyshuollon, työsuojelun ja henkilöstöhallinnon yhteistyötä osana työhyvinvointijohtamisen edistämistä 

2. Hoito, kuntoutus ja toimivat palveluketjut viritetään tukemaan masennuspotilaan työssä jatkamista ja työhön paluuta

a) Masennuksen hoidon tehostaminen ja hyvien sairauspoissaolokäytäntöjen kehittäminen
•	edistetään masennuksen varhaista tunnistamista ja oikea-aikaista, hyvän käytännön mukaista hoitoa työterveyshuollossa ja muualla perusterveydenhuollossa 
•	kehitetään joustavia erikoissairaanhoidon konsultaatiopalveluita ja edistetään hoidon tehostamismahdollisuuksia erikoissairaanhoidossa
•	lisätään työtehtävien tilapäisiä sopeuttamismahdollisuuksia, jotta työssä jatkaminen olisi mahdollista lievästä työkyvyn haitasta huolimatta
•	kehitetään hyviä sairauspoissaolokäytäntöjä 
•	lisätään osasairauspäivärahan käyttöä parantamalla sen käytön edellytyksiä 
•	sovitaan selkeästä työnjaosta ja toimivista yhteistyömuodoista työpaikkojen ja terveydenhuollon eri toimijoiden kesken

b) Kuntoutuksen kehittäminen 
•	tuetaan työhön paluuta osana työhyvinvointijohtamista 
•	tiivistetään työpaikan, työterveyshuollon ja muun perusterveydenhuollon, erikoissairaanhoidon sekä eläkejärjestelmän yhteistyötä ammatillisten kuntoutusedellytysten selvittämisessä ja työhön paluun tukemisessa
•	huomioidaan toipilasaika työnkuvassa ja kehitetään masennuksesta toipuville soveltuvia työjärjestelyitä ja osa-aikatyömuotoja
•	edistetään osatyökyvyttömyyseläkkeiden käyttöä työssä jatkamisen tukemiseksi   kehitetään masennuksesta toipuvien ammatillista ja lääkinnällistä kuntoutusta 

Kustannukset ja rahoitus

Hankkeella on oikeus palkata päätoiminen pääsihteeri, joka on  hankkeen vetäjä ja joka toimii edellä mainittujen ryhmien sihteerinä. Hankkeen menot maksetaan momentilta 33.01.21.