KANSALLINEN HANKE TERVEYDENHUOLLON TULEVAISUUDEN TURVAAMISEKSI

Maamme terveydenhuoltojärjestelmää on viime vuosina arvioitu useissa kotimaisissa ja ulkomaisissa selvityksissä. Niiden perusviesti on ollut sama: terveydenhuoltomme on perusrakenteiltaan kunnossa ja toimiva. Maassa on kattava  perusterveydenhuolto ja erikoissairaanhoito. Infrastruktuuri on nykyaikaista ja henkilöstö hyvin koulutettua ja motivoitunutta. Suurin osa kansalaisista on järjestelmään ja sen toimintaan tyytyväisiä. Viimeisin Eurobarometri vuodelta 1998 osoitti, että suomalaiset ovat EU-maista tyytyväisimpiä terveydenhuoltoonsa. Palvelujen laatu on hyvä ja saatavuus on hyvä tai kohtalainen. Terveydenhuollon menojen BKT-osuus ja ostovoimakorjatut julkiset terveysmenot asukasta kohden ovat teollisuusmaiden pienimpiä. 

Palvelujärjestelmän puutteet on pääosin tunnistettu ja niihin haetaan ratkaisuja muiden muassa STM:n Terveydenhuolto 2000 –toimenpide- ohjelmassa ja valtioneuvoston hyväksymässä sosiaali- ja terveydenhuollon tavoite- ja toimintaohjelmassa vuosille 2000-2003.

Tulevaisuudessa terveyspalvelujärjestelmä kohtaa runsaasti haasteita:

-	Väestön vaatimustaso nousee koulutustason ja terveydenhuollon teknologian kehityksen myötä. Lisäksi väestön ikääntyminen ja  erityisesti vanhimman ikäryhmän määrän kasvu lisää voimakkaasti hoidon ja hoivan tarvetta
-	terveyserot eri väestöryhmien välillä ovat kasvaneet
-	lääkäripula on jo tosiasia ja lähivuosina hoitajapula on tulossa 
-	alueelliset erot terveysmenoissa ja hoidon saatavuudessa eivät vastaa palvelutarvetta
-	sisäisen muuttoliikkeen takia osia palvelujärjestelmästä joudutaan rakentamaan uudelleen, ja muuttotappioalueilla kasvavia voimavaraongelmia
-	uusi teknologia on usein kallista ja sen järkevä käyttöönotto edellyttää kriittistä vaikuttavuuden vaihtoehtoista arviointia
-	julkisen palvelujärjestelmän työolosuhteet ja työehdot tulee saada kilpailukykyisiksi
-	liian pieniin yksiköihin hajautunut järjestelmä, erilliset erikoissairaanhoidon, perusterveydenhuollon ja työterveydenhuollon organisaatiot sekä toiminnan tavoitteiden erillisyys ja ristikkäiset taloudelliset kannusteet vaikeuttavat alueellista yhteistyötä
-	tutkittuun näyttöön perustuvien hoito-ohjelmien ja –päätösten kokonaiskustannuksia ja –vaikutuksia koskeva näkemys on puutteellista terveydenhuollon päätöksentekijöillä ja toimijoilla

-	valtion mahdollisuus ohjata terveydenhuollon palvelujärjestelmää on rakenteellisesti heikko

Palvelujärjestelmän  toimivuuden turvaamiseksi rahoituksen tulee olla riittävä, vakaa ja selkeä. Sen tulee kannustaa ottamaan huomioon potilaan hoito kokonaisuudessaan ja välttämään kustannusten keinotekoista siirtelyä palveluntuottajien ja muiden (rahoittaja)osapuolten välillä.

Työnjaon ja pelisääntöjen selkeys edistää saumattomien palveluketjujen luomista perustasolta erikoistasolle ja takaisin, laatujärjestelmien toteuttamista, osaamiseen panostamista, kansallisten hoitosuositusten ja –käytäntöjen luomista sekä niihin perustuvien alueellisten hoito-ohjelmien toteuttamista. Terveyttä edistävä ja sairauksia ehkäisevä toimintamalli tulee sisältyä ohjelmiin. Uusien tutkimus- ja hoitomenetelmien arviointiin on syytä panostaa ja edistää tehokkaan ja vaikuttavan teknologian käyttöönottoa. Terveydenhuollon johtamista tulee vahvistaa, eri ammattiryhmien osaaminen hyödyntää ja niiden välistä työnjakoa tulee tarkastella uudelleen. 

Monikanavaisen julkisen rahoitusjärjestelmän aiheuttamat ongelmat (esimerkiksi palveluvarustuksen päällekkäisyydet/ylikapasiteetti, yhteistyöongelmat) tulee poistaa. Julkisen terveydenhuollon ja sitä täydentävän yksityisen sektorin, kolmas sektori mukaan lukien, työnjakoa ja yhteistyötä tulee kehittää sekä edistää niiden palvelutuotannon terveyspolitiikkaa tukevaa kilpailua, palvelujen hyvää saatavuutta ja laatua sekä tehokkuutta ja oikeudenmukaisuutta.

Terveyspalvelujen järjestämisvastuu on myös tulevaisuudessa kunnilla ja kuntayhtymillä. Hyvin toimiva perusterveydenhuolto on järjestelmän perusta. Erikoissairaanhoidon tehtävänä on tukea ja täydentää perusterveydenhuoltoa. Kansalaisten tulee saada perustuslain takaamat riittävät terveyspalvelut asuinpaikasta ja varallisuudesta tai sosiaalisesta asemasta riippumatta. Kunnallisten terveydenhuollon palveluntuottajien lisäksi kunnat, kuntayhtymät ja kansalaiset voivat hankkia terveyspalveluja myös kunnallisilta osakeyhtiöiltä ja liikelaitoksilta, yksityissektorilta, järjestöt mukaan lukien.

Kansallisen terveysprojektin toteuttaminen

Terveyspalvelujärjestelmässä tunnistettujen ongelmien korjaamiseksi, palvelujärjestelmän tulevaisuuden turvaamiseksi ja eri toimijoiden sitouttamiseksi  valtioneuvosto käynnistää kansallisen terveysprojektin. 

Valtioneuvosto asettaa projektin johtoryhmän. Johtoryhmä kuulee työn aikana eri avainryhmien ja toimijoiden edustajia muiden muassa ministeriöistä, kunnista ja kuntayhtymistä, eduskunnan sosiaali- ja terveysvaliokunnasta, työmarkkinajärjestöistä, potilas- sekä sosiaali- ja terveysalan järjestöistä, yliopistoista ja ammattikorkeakouluista, tutkimuslaitoksista, terveysalan yrityksistä ja Kansaneläkelaitoksesta.

Hankkeen selvitysmieheksi kutsutaan pääjohtaja Jussi Huttunen Kansanterveyslaitoksesta. Hänen tehtävänään on laatia ja yhteensovittaa tilannearviot ja toimenpideohjelmat seuraavista kokonaisuuksista:

-	Palvelujärjestelmän toiminnallisten ja hallinnollisten rakenteiden uudistaminen sekä tehokkuuden ja tuottavuuden lisääminen

-	Terveydenhuollon eri henkilöstöryhmien työvoiman tarve ja niiden osaamiseen perustuva työnjako. Johtamisen vahvistaminen. Terveysalan työpaikkojen kiinnostavuuden lisääminen, työolosuhteiden ja työn  hallinnan parantaminen, täydennyskoulutuksen järjestäminen

-	Rahoitus. Rahoituksen taso ja vakaus, rahoituskanavat ja voimavarojen kohdentaminen, valtionosuusjärjestelmät, kuntalaskutus, asiakasmaksupolitiikka. Valtion ohjausjärjestelmän parantaminen.

-	Perustana olevan julkisen terveydenhuollon ja sitä täydentävän yksityisen sektorin , kolmas sektori mukaan lukien, palvelutuotannon, työnjaon ja yhteistyön kehittäminen. Yhteistoiminnan ja kilpailun tulee tukea terveyspolitiikan yleistavoitteita, palvelujen hyvää saatavuutta ja laatua sekä tehokkuutta ja oikeudenmukaisuutta.

-	Hoitokäytäntöjen yhtenäistäminen, valtakunnallisten hoitosuositusten ja alueellisten hoito-ohjelmien toteuttaminen ja toimeenpano. Palvelujen saaminen ilman kohtuutonta viivettä. Uusien tutkimus- ja hoitomenetelmien kehittäminen, arviointi ja käyttöönotto

Sosiaali- ja terveysministeriö kutsuu selvitysmiehen tueksi edellä mainittuja asiakokonaisuuksia selvittämään tarvittavat asiantuntijaryhmät. Ryhmien raportit tulee  valmistua 15.2.2002 mennessä.

Hankkeessa otetaan huomioon terveydenhuollon uudistusten kansainväliset kokemukset, sosiaali- ja terveydenhuollon tavoite- ja toimintaohjelman 2000-2003 ja Terveydenhuolto 2000-luvulle toimeenpano-ohjelman tulokset, valtioneuvoston periaatepäätös Terveys 2015-kansanterveysohjelmasta, sosiaali- ja terveydenhuollon työvoimatarpeen ennakointitoimikunnan mietintö ja muut käytettävissä olevat tutkimukset ja selvitykset. 

Maaliskuussa 2002 järjestetään eri osapuolia yhteen kokoava ja sitouttava seminaari, jonka avaa pääministeri. Seminaarissa esitetään hankkeessa tehtyyn työhön perustuva arvio palvelujärjestelmän nykytilasta ja sen ongelmista sekä ehdotukset toimenpiteistä niiden korjaamiseksi. Kokouksen päättää peruspalveluministerin esittämä suunnitelma ja sen toimeenpano-ohjelma terveydenhuollon palvelujärjestelmän kehittämisestä seuraavan viisivuotiskauden aikana.

Hankkeen tuloksena syntynyt suunnitelma ja sen toimeenpano-ohjelma luo pohjaa seuraavan hallituksen hallitusohjelman laadinnalle.