Luonnos 20.5.2013
Hallituksen esitys eduskunnalle
laeiksi lapsen huollosta ja tapaamisoikeudesta annetun lain, riita-asioiden sovittelusta ja sovinnon vahvistamisesta yleisissä tuomioistuimissa annetun lain sekä sosiaalihuoltolain muuttamisesta

ESITYKSEN PÄÄASIALLINEN SISÄLTÖ

Esityksessä ehdotetaan muutettavaksi lapsen huollosta ja tapaamisoikeudesta annettua lakia (huoltolaki), riita-asioiden sovittelusta ja sovinnon vahvistamisesta yleisissä tuomioistuimissa annettua lakia (tuomioistuinsovittelulaki) ja sosiaalihuoltolakia.
Hallitusohjelmassa asetetaan tavoitteeksi sovittelun käytön edistäminen konfliktin-ratkaisukeinona oikeudenkäyntimenettelyn nopeuttamiseksi. Sovittelun katsotaan nopeutensa ja edullisuutensa johdosta soveltuvan erityisen hyvin huoltajuuskiistoihin. Hallitusohjelmassa asetetaan tavoitteeksi lasten aseman parantaminen oikeudenkäytössä esimerkiksi valtakunnallistamalla tuomarin, asiantuntija-avustajan ja vanhempien yhteistyömalli. 
Osassa käräjäoikeuksia on 1.1.2011 lukien kokeiltu asiantuntija-avustajan käyttämistä huoltoriitojen tuomioistuinsovittelussa. Hallituksen esityksessä ehdotetaan menettelyn vakinaistamista koko maahan. 
Ehdotetaan, että huoltoriitojen tuomioistuinsovittelussa tarvittavien asiantuntija-avustajien järjestäminen säädettäisiin käräjäoikeuden hallinnollisen kanslian sijaintikunnan velvoitteeksi. Tämän tavoitteena on turvata kaikille vanhemmille asuinpaikasta riippumatta mahdollisuus samantasoisiin asiantuntijapalveluihin huoltoriitojen sovittelussa. Järjestämisvastuussa olevan kunnan ei tarvitsisi itse tuottaa palveluita, vaan se voisi järjestää palvelut tarkoituksenmukaisella tavalla. 
Jotta asiantuntijapalveluiden järjestäminen ei lisäisi järjestämisvastuussa olevien kuntien taloudellista rasitusta, ehdotetaan, että valtio maksaisi kunnille korvauksen asiantuntijapalveluiden järjestämisestä. 
Asiantuntijapalveluiden laadun turvaamiseksi ehdotetaan, että asiantuntija-avustajien pätevyysvaatimuksista säädettäisiin laissa. 
Tuomioistuinsovittelulakiin lisättäisiin säännös siitä, että valtio maksaa asiantuntija-avustajan käyttämisen huoltoriitojen tuomioistuinsovittelussa. Sillä turvattaisiin se, että asiantuntijapalvelut olisivat vanhempien taloudellisesta asemasta riippumatta tasavertaisesti kaikkien käytettävissä.
Sovittelun joutuisuuden varmistamiseksi tuomioistuinsovittelulakiin lisättäisiin säännös, jonka mukaan huoltoriitojen sovittelussa sovitteluistunto tulisi pääsääntöisesti järjestää säädetyssä, lyhyessä määräajassa. Nopealla puuttumisella huoltoriitaan pyritään ehkäisemään huoltoriitojen kroonistumista ja syvenemistä. 
Sosiaalihuoltolakiin lisättäisiin viittaus velvoitteesta järjestää asiantuntijapalvelut tuomioistuinsovitteluun.

Lait on tarkoitettu tulemaan voimaan keväällä 2014.

—————

SISÄLLYS

ESITYKSEN PÄÄASIALLINEN SISÄLTÖ
SISÄLLYS
YLEISPERUSTELUT
1	Johdanto
2	Nykytila
2.1	Avioero ja huoltokiistat
2.2	Huoltoriidat tuomioistuimissa
2.3	Kansainvälinen kehitys ja ulkomaiden lainsäädäntö
Norja
Ruotsi
Tanska
Slovenia
2.4	Nykytilan arviointi
2.5	Asiantuntija-avusteinen huoltoriitojen sovittelukokeilu
3	Esityksen tavoitteet ja keskeiset ehdotukset
3.1	Yleiset tavoitteet
3.2	Asiantuntijapalveluiden järjestäminen käräjäoikeuden hallinnollisen kanslian sijaintikunnan tehtäväksi
3.3	Asiantuntijapalveluiden korvaaminen kunnalle
3.4	Asiantuntija-avustajien pätevyyden varmistaminen
3.5	Asiantuntija-avustajan käyttämisen maksuttomuus sovittelun osapuolille
3.6	Sovittelun joutuisuus ja tuloksellisuus
3.7	Asetettujen tavoitteiden toteutuminen käytännössä
4	Esityksen vaikutukset
4.1	Taloudelliset vaikutukset
Huoltoriitaoikeudenkäynnin kustannukset
Huoltoriitojen sovittelun vaikutukset tuomioistuimissa
Huoltoriitojen sovittelun vaikutukset sosiaalitoimessa
Vaikutukset oikeudenkäyntikuluihin ja oikeusavun kustannuksiin
Vaikutukset viranomaisten toimintaan
Yhteiskunnalliset vaikutukset
5	Asian valmistelu
6	Riippuvuus muista esityksistä
YKSITYISKOHTAISET PERUSTELUT
1	Lakiehdotusten perustelut
1.1	Laki lapsen huollosta ja tapaamisoikeudesta annetun lain muuttamisesta
3 a luku. 	Huoltoriitojen sovittelu
1.2	Laki riita-asioiden sovittelusta ja sovinnon vahvistamisesta yleisissä tuomioistuimissa annetun lain 5 §:n ja 10 §:n muuttamisesta
1.3	Laki sosiaalihuoltolain (710/1982) 17 §:n muuttamisesta
2	Tarkemmat säännökset ja määräykset
3	Voimaantulo
4	Suhde perustuslakiin ja säätämisjärjestys
Lakiehdotukset
LAKI lapsen huollosta ja tapaamisoikeudesta annetun lain (361/1983) muuttamisesta
LAKI riita-asioiden sovittelusta ja sovinnon vahvistamisesta yleisissä tuomioistuimissa annetun lain 5 §:n ja 10 §:n (394/2011) muuttamisesta
LAKI sosiaalihuoltolain (710/1982) 17 §:n muuttamisesta
Asetusluonnos
kunnalle maksettavasta korvauksesta asiantuntijapalveluiden järjestämisestä huoltoriitojen tuomioistuinsovitteluun

YLEISPERUSTELUT

1	Johdanto
Euroopan Unionissa laadittiin vuonna 2010 lapsen oikeuksia koskeva toimintasuunnitelma, jonka tavoitteena on edistää lapsen oikeuksien toteutumista käytännössä. Osana toimintasuunnitelmaa pyritään parantamaan lapsen asemaa oikeudenkäytössä. 
Huoltoriitaoikeudenkäynti on yksi vaikeimmista prosesseista, johon lapsi voi joutua osalliseksi. Vanhempien riitely vaarantaa vakavasti lapsen hyvinvointia. On lapsen edun mukaista, että vanhemmat pääsevät erotilanteessa sopimukseen lapsen asioiden järjestämisestä. 
Vanhempien ero on monimutkainen prosessi, joka koskee parisuhdetta, perheen taloutta ja vanhemmuutta. Kyse on yhteiskunnallisesti ja taloudellisesti merkittävästä asiasta. Vaihtoehtoiset riidanratkaisumenetelmät, esimerkiksi sovittelu, soveltuvat oikeudenkäyntiä paremmin eroon liittyvien ristiriitojen ratkaisemiseen.
Osana lapsiystävällinen oikeus-hanketta oikeusministeriö aloitti 1.1.2011 kokeilun asiantuntija-avustajan käytöstä huoltoriitojen tuomioistuinsovittelussa. Kokeilusta on saatu myönteisiä tuloksia. Sovittelu on ollut tuloksellista, nopeaa ja taloudellisesti edullista. Asiantuntijan avustamassa sovittelussa voidaan samassa prosessissa käsitellä eroon liittyviä juridisia, sosiaalisia ja psykologisia kysymyksiä. 

2	Nykytila
2.1	Avioero ja huoltokiistat
Suomessa noin 30 000 lasta kokee vuosittain vanhempiensa avioeron. Valtaosa lapsista selviytyy vanhempiensa erosta hyvin. Lapsen sopeutumista tukee parhaiten se, että vanhemmat toimivat yhteistyössä lapsen asioissa. Sen sijaan monin tutkimuksin on todettu, että vanhempien riitely ja sen jatkuminen eron jälkeen on suuri riski lapsen hyvinvoinnille.
Vanhemmat joutuvat erotilanteessa ratkaisemaan monia oman ja lapsensa tulevaisuuden kannalta merkittäviä kysymyksiä. Heidän on muun muassa päätettävä, jääkö lapsi vanhempiensa yhteiseen huoltoon, missä lapsi asuu, miten tapaa toista vanhempaansa ja miten vanhemmat jakavat elatusvastuun lapsesta. 
Suomalainen palvelujärjestelmä tarjoaa vanhemmille useita eri mahdollisuuksia ratkaista lapsen asiat sovinnollisesti. Keskeisin sosiaalipalvelu on huoltolakiin perustuva mahdollisuus tehdä sopimus lastenvalvojan luona. Noin 90 % kaikista lapsen huoltoa ja tapaamisoikeutta koskevista asioista sovitaan sosiaalilautakunnan vahvistamalla sopimuksella. Vanhemmat voivat vahvistuttaa keskinäisen sopimuksensa myös tekemällä yhteisen hakemuksen tuomioistuimeen.
vanhemmat voivat hakeutua myös kunnan tarjoamaan, lakisääteiseen perheasiain-sovitteluun. Yksityisellä sektorilla parisuhde- ja perheterapeutit tarjoavat maksullista apua perheen ristiriitojen ratkaisemiseksi. Myös asianajajilla on maksullinen sovintomenettely, mutta yleensä asianajajat kuitenkin pyrkivät asianajoneuvotteluin auttamaan asiakkaansa sopimukseen. 
Osa vanhemmista jää kuitenkin erimielisiksi ja hakee ratkaisua tuomioistuimesta. Vielä oikeudenkäynnissäkin tuomari pyrkii saamaan vanhemmat sopimaan riitansa. Ellei se onnistu, tuomioistuin ratkaisee asian päätöksellään. 
Vuodesta 2006 lukien vanhemmilla on ollut mahdollisuus päästä myös tuomioistuinsovitteluun. 
Huoltoriidat kuormittavat useita viranomaisia ja kolmannen sektorin toimijoita. Saman perheen ongelmia saatetaan selvitellä yleisessä ja hallintotuomioistuimessa, lastensuojelussa, perheneuvolassa, koulukuraattorilla tai -psykologilla, poliisissa sekä nuoriso- ja lastenpsykiatrisessa yksikössä.

2.2	Huoltoriidat tuomioistuimissa 
Käräjäoikeuksissa käsitellään vuosittain noin 3600 lapsen huoltoa ja tapaamisoikeutta koskevaa asiaa. Osa niistä on riidattomia ja ne ratkaistaan kirjallisessa menettelyssä. Riitaisia huolto- ja tapaamisasioita on käräjäoikeuksissa vuosittain 1800–2000. Niistäkin osa päättyy käsittelyn aikana sovintoon.
Yli puolet käräjäoikeuksissa käsiteltävistä huoltoriidoista koskee aiemman huolto- tai tapaamisratkaisun muuttamista. Osa uusintariidoista muodostuu vaikeiksi, kroonistuneiksi konflikteiksi, joissa oikeutta käydään yhä uudelleen. Tällaisten riitojen osuudeksi on arvioitu käräjäoikeuksissa 25 prosenttia ja hovioikeuksissa jopa 34 prosenttia.
Oikeudenkäynnissä huoltoriita käsitellään oikeudenkäymiskaaren mukaisesti riita-asioiden käsittelyjärjestyksessä. Käsittely jakautuu kirjalliseen valmisteluun, suulliseen valmisteluun, mahdolliseen väliaikaismääräyskäsittelyyn, sosiaalitoimen selvityksen hankkimiseen, pääkäsittelyyn ja päätöksen antamiseen.
Oikeuspoliittisen tutkimuslaitoksen vuonna 2006 tekemän tutkimuksen (Lasten huoltoriidat käräjäoikeuksissa. Oikeuspoliittisen tutkimuslaitoksen julkaisuja 224) mukaan huoltoriitaoikeudenkäynnin kesto käräjäoikeudessa on keskimäärin 8-9 kuukautta, mutta varsinkin suurissa käräjäoikeuksissa tätä pidempi. Esimerkiksi Helsingin ja Espoon käräjäoikeudessa pääkäsittelyyn edennyt huoltoriitaoikeuden-käynti on viime vuosina kestänyt noin 11 kuukautta ja Oulun käräjäoikeudessa noin 12,5 kuukautta. Pisin yksittäinen vaihe oikeudenkäyntiä on yleensä sosiaalitoimen selvityksen hankkiminen, mikä kestää keskimäärin kuusi kuukautta, mutta monessa käräjäoikeudessa huomattavasti kauemmin. Esimerkiksi Helsingin käräjäoikeudessa selvityksen hankkiminen on viime vuosina vienyt 8–9 kuukautta ja Oulun käräjäoikeudessa 9–10 kuukautta. Suurin osa ajasta kuluu jonottamiseen, sillä itse selvitys-työ vie yleensä aikaa 2–3 kuukautta.
Oikeuspoliittisen tutkimuslaitoksen tutkimuksen mukaan noin 17 prosentissa käräjäoikeuden huoltoriitapäätöksistä valitetaan hovioikeuteen. Valitusten käsittelyaika on keskimäärin 6,3 kuukautta, mutta yli neljäsosassa asioita yli 9 kuukautta. 
Oikeudenkäynti ei ole ainoa vaihtoehto huoltoriidan käsittelylle tuomioistuimessa. Tuomioistuinsovittelulaki tarjoaa vanhemmille mahdollisuuden saada riitaan ratkaisu sovittelun avulla. Sovittelu on oikeudenkäynnistä erillinen, vapaaehtoinen menettely. Sovittelijana toimii tuomioistuimen tuomari. Hän ei kuitenkaan toimi riidan ratkaisijana, vaan auttaa osapuolia itse löytämään ratkaisun riitakysymyksiinsä. Tuomari voi käyttää sovittelussa avustajaa, mikä huoltoriidoissa tarkoittaa lähinnä psykologia tai sosiaalityöntekijää. Sovitteluavustajan pätevyydestä ei ole säädetty tuomioistuinsovittelulaissa. Lain 5 §:n mukaan sovittelun osapuolet vastaavat avustajan käyttämisestä aiheutuvista kustannuksista.
Tuomioistuinsovittelun käyttöala on käräjäoikeuksissa jäänyt vähäiseksi. Oikeusministeriön tilastojen mukaan vuosina 2006-2010 lapsen huoltoa ja tapaamisoikeutta koskevia asioita soviteltiin käräjäoikeuksissa ainoastaan 27 tapauksessa. 

2.3	Kansainvälinen kehitys ja ulkomaiden lainsäädäntö
Useimmissa Euroopan maissa tuomioistuimille on säädetty mahdollisuus tai velvollisuus edistää sovintoa riita-asioiden oikeudenkäynnissä. Osassa maita on käytössä myös oikeusprosessista erillinen tuomioistuinsovittelu. Eroperheiden ristiriitoja sovitellaan kuitenkin useimmiten tuomioistuimen ulkopuolella. Seuraavassa pääpaino on Pohjoismaiden tuomioistuimissa käytettävien sovintomenettelyiden kuvaamisessa.

Norja
Norjassa tuomarilla on lakiin perustuva velvollisuus edistää sovintoa riita-asioiden oikeudenkäynnissä (ordinær mekling), jota sovelletaan myös huoltoriitoihin. Sen lisäksi Norjassa on oikeudenkäynnistä erillinen tuomioistuinsovittelu (rettsmekling), johon voidaan siirtää oikeudenkäyntinä vireillä oleva asia. Oikeuskirjallisuuden mukaan sitä ei kuitenkaan sovelleta lapsiasioihin. Sovittelijana voi toimia tuomari, mutta myös muu tuomioistuimen määräämä henkilö. 
Lasta koskevissa asioissa yleisenä tavoitteena on vanhempien välinen sovinto. Ennen eroa tai huoltoasian viemistä oikeuteen vanhemmilla on velvollisuus osallistua sovintomenettelyyn, jonka tarkoituksena on saada vanhemmat tekemään sopimus lapsen huollosta ja tapaamisoikeudesta. Pakollinen sovintomenettely koskee vanhempia, joilla on alle 16-vuotiaita lapsia. Sovittelu toteutetaan perheasioista vastaavan ministeriön alaisissa perheasiaintoimistoissa (familievernkontoret). Menettelyssä vanhemmille annetaan informaatiota ja neuvontaa sekä pyritään etsimään vanhempien kanssa sovintoratkaisuja pitäen silmällä lapsen etua. Keskustelut ovat luottamuksellisia. Sovittelun vähimmäiskesto on yksi tunti ja enimmäiskesto seitsemän tuntia. 
Lapsen huolto ja tapaamisoikeutta koskevassa laissa (lov om barn og foreldre) johtavana periaatteena on lapsen edun turvaaminen. Huoltoriitojen oikeudenkäynnissä tulee pyrkiä sovintoon vanhempien välillä. Lapsilain esitöiden mukaan sovittelu ei kuitenkaan sovellu kaikkiin tapauksiin. 
Tuomioistuin voi nimetä asiantuntijan osallistumaan ja avustamaan oikeudenkäynnissä. Asiantuntijat ovat yksityisiä ammatinharjoittajia, yleensä sosionomeja, psykologeja tai psykiatreja. Heille maksetaan erillinen korvaus. Asiantuntijoille ei ole järjestetty koulutusohjelmaa tehtäväänsä.
Lapsilaki säätää asiantuntija-avustajan tehtävistä erittäin väljästi. Käytännössä asian-tuntijan tehtäviksi ovat muodostuneet valmisteluistunnossa avustaminen, sovinnon edistäminen, vanhempien neuvominen ja ohjaus, kokeilusopimusten toteutumisen seuranta ja lapsen kuuleminen. Asiantuntija osallistuu huoltoriidan valmisteluistuntoon, jossa hän muun muassa neuvottelee tuomarin ja yleensä myös asianajajien kanssa siitä, mikä olisi vanhempien kuulemisen perusteella lapsen edun mukainen ratkaisu ja esittää siitä oman näkemyksensä ja ehdotuksensa. Asiantuntija-avustajan rooli on monella tapaa vanhempien ratkaisuja ohjaava. Kokeilusopimusten aikana hän toimii vanhempien neuvonantajana ja tukena ja voi tehdä muun muassa koti-käyntejä.
Norjalaisen huoltoriitaoikeudenkäynnin asiantuntijan rooli on kaksijakoinen. Toisaalta asiantuntija sovittelee, mutta toisaalta hän samanaikaisesti kerää aineistoa oikeudenkäyntiä varten. Vanhempien asiantuntijan kanssa käymät keskustelut eivät ole luottamuksellisia. Ellei asia ei pääty sovintoon, sama asiantuntija voi jatkaa pääkäsittelyssä elleivät vanhemmat vaadi hänen vaihtamistaan. Siinäkin tapauksessa hän laatii kirjallisen raportin asiasta uudelle asiantuntijalle. Häntä myös kuullaan todistajana pääkäsittelyssä. Asiantuntijan rooliristiriita on saanut kritiikkiä. Osapuolten oikeusturvan on katsottu vaarantuvan menettely- ja toimintamallien sekoittuessa toisiinsa.
Tuomarin rooli huoltoriidan käsittelyssä on melko muodollinen ja se on pidetty selkeästi erillään asiantuntijan roolista. Tuomari johtaa istunnossa puhetta ja huolehtii ”järjestyksen pidosta”. Hän ei osallistu vanhempien kanssa käytäviin erilliskeskusteluihin, joita asiantuntija vetää. Tuomarin ja asiantuntijan toiminta ei ole yhteistyötä siinä mielessä, millaiseksi se on suomalaisessa huoltoriitojen sovittelukokeilussa muodostunut.
Norjassa asiantuntijan avustama sovittelu on osa oikeudenkäyntiä, jota rajoittavat normaalit oikeudenkäyntiä koskevat prosessisäännöt ja se, että asian käsittely voi jatkua saman tuomarin johdolla oikeudenkäyntinä, ellei sopimukseen päästä. Sovittelun löyhää sääntelyä on kritisoitu ja sen katsotaan johtaneen menettelyn huonoon ennakoitavuuteen ja toisistaan poikkeaviin menettelytapoihin eri tuomioistuimissa.

Ruotsi
Ruotsin oikeudenkäymiskaaren mukaan tuomioistuimen tulee riita-asioiden oikeudenkäynnissä edistää sovinnon syntymistä, ellei se ole sopimatonta tapauksen luonteeseen nähden. Säännöstä sovelletaan myös huoltoriitoihin.
Tuomioistuin voi asianosaisten suostumuksella siirtää oikeudenkäyntinä vireillä olevan riita-asian myös erilliseen sovitteluun (särskild medling). Sovittelijana toimii tuomari, asianajaja tai muu jonkun alan ammattilainen. Osapuolet vastaavat sovittelijan palkkiosta. Sovittelun käyttöala on jäänyt erittäin vähäiseksi.
Lasta koskevissa asioissa kunnilla on velvollisuus tarjota vanhemmille neuvottelu-apua sovinnon saavuttamiseksi (samarbetssamtal). Myös tuomioistuin voi huoltoriitaoikeudenkäynnissä osoittaa vanhemmat sosiaalitoimeen käymään sovintokeskusteluja. Keskustelut ovat luottamuksellisia. Elleivät vanhemmat pääse sopimukseen, asian käsittely jatkuu oikeudenkäynnissä.
Vuodesta 2006 lukien tuomioistuin on voinut osoittaa huoltoriidan soviteltavaksi tuomioistuimen ulkopuoliselle sovittelijalle, joka voi olla esimerkiksi tuomari, asianajaja, perheoikeussihteeri (familjerättssekreterare) tai sosiaalineuvoja (socialkonsulent). Sovittelumenettelyä ei ole säännelty, vaan sovittelija toimii tapauskohtaisesti harkintansa mukaan. Tuomioistuin voi antaa sovittelijalle ohjeita siitä, mitä tämän tulee huomioida asiaa sovitellessaan. Sovittelijan on määräajassa (yleensä enintään 4 viikkoa) jätettävä oikeudelle selvitys tehtävän toteuttamisesta. Sovittelijalla on oikeus kohtuulliseen korvaukseen, joka maksetaan julkisista varoista. 
Lakia sovittelusta eräissä yksityisoikeudellisissa riita-asioissa ei sovelleta huoltoriitoihin, mutta voidaan soveltaa elatusapuriitoihin. 

Tanska 
Myös Tanskassa tuomioistuimella on riita-asiaa käsitellessään velvollisuus pyrkiä saamaan asianosaiset sopimaan. Sovinnon edistämisestä voidaan kuitenkin luopua, jos se olosuhteet huomioon ottaen olisi hyödytöntä. Velvoite edistää sovintoa koskee myös huoltoriitoja.
Yhtä mieltä olevat vanhemmat voivat sopia lapsen huollosta ja tapaamisoikeudesta paikallisen hallintoviranomaisen (statsforvaltningen) luona. Jos vanhemmat eivät pääse sopuun, heidän on osallistuttava tapaamiseen, jossa heille tarjotaan neuvontaa ja sovittelua. Tapaamista vetää lakimies, joka voi tarvittaessa kutsua avukseen lapsi-asioiden asiantuntijan. Neuvonta- ja sovittelumenettelyyn osallistuminen on pakollinen esivaihe huoltoriidan tuomioistuinkäsittelylle, sillä asia otetaan tuomioistuinkäsittelyyn vasta, ellei sovintoon ole päästy hallintoviranomaisessa. 
Huoltoriitaoikeudenkäynnissä tuomioistuin voi nimittää asiantuntijan osallistumaan valmisteluistuntoihin, tekemään selvityksiä, keskustelemaan vanhempien tai lapsen kanssa. Asiantuntijan erityisenä tehtävänä ei siis ole sovitella, vaan avustaa tuomio-istuinta oikeudenkäynnissä. Asiantuntijan käytön aiheuttamista kustannuksista vastaa valtio. 
Tuomioistuin voi myös siirtää vireillä olevan riita-asian erilliseen tuomioistuinsovitteluun (retsmægling). Tuomioistuin harkitsee tapauskohtaisesti, soveltuuko sovittelu asiaan. Tuomioistuinsovittelussa on soviteltu myös huoltoriitoja. Sovittelu on vapaamuotoista ja maksutonta. Sovittelijana voi olla tuomari tai muu lakimies, joka on saanut sovittelukoulutusta. Sovittelu voidaan järjestää tuomioistuimessa tai esimerkiksi asianajotoimiston tiloissa. Sovittelija päättää menettelystä yhdessä osapuolien kanssa. Sovittelijana toiminut tuomari ei voi käsitellä samaa asiaa myöhemmin oikeudenkäynnissä tai asianajajana edustaa asianosaista oikeudenkäynnissä. Sovintoon päästäessä sopimus voidaan vahvistaa sovinnoksi tuomioistuimessa.

Slovenia
Vuonna 2010 voimaan tulleen, vaihtoehtoisesta riidanratkaisusta säädetyn lain (ZARSS) nojalla tuomari voi asianosaisten suostumuksella siirtää riita-asian oikeudenkäynnistä tuomioistuinsovitteluun, jos se on sopivaa tapauksen olosuhteisiin ja osapuolten kanssa valmistelussa käytyyn keskusteluun nähden. Menettelyä sovelletaan myös huoltoriitoihin. 
Sovittelijana voi toimia tuomioistuimen tuomari, eläkkeellä oleva tuomari tai asian-ajaja. Sovittelijoiden tulee täyttää laissa säädetyt vaatimukset ja heiltä edellytetään tuomioistuimen sovittelijakoulutuksen käymistä. Koulutus käsittää 40 tunnin perus-koulutuksen ja vuosittaisen täydennyskoulutuksen. Tuomari ei voi käsitellä samaa asiaa sekä tuomarina että sovittelijana. 
Sovittelija voi asiantuntijuuden turvaamiseksi käyttää apunaan toista sovittelijaa, huoltoriidassa esimerkiksi psykologia tai sosiaalityöntekijää. Kumpikin toimii tasa-vertaisena sovittelijana. Tavoitteena on se, että sovittelijat ovat eri sukupuolta. Perheasioissa sovittelijoiden palkkiosta vastaa valtio. 
Sovittelu aloitetaan yhden kuukauden kuluessa siitä, kun asia on siirretty sovitteluun ja saatetaan loppuun kolmen kuukauden kuluessa. Sovittelussa pidetään yleensä vain yksi istunto. Sovittelu on luottamuksellista. 
Sovinto on saavutettu 40-65 prosentissa juttuja. Kerätyn palautteen mukaan 90 % asiakkaista on ollut erittäin tyytyväisiä sovitteluun. 

2.4	Nykytilan arviointi
Vanhempien riitely ja erityisesti sen pitkittyminen on lapselle vahingollista. Pitkän oikeusriidan aikana lapsi elää epävarmuudessa. Hän ei tiedä, missä hän tulee asu-maan tai miten hän voi pitää yhteyttä toiseen vanhempaansa. Vanhemmat suuntaavat huomionsa erimielisyyksiin eikä heillä oman kriisinsä keskellä riitä voimia lapsen tukemiseen. Sen sijaan lapsi saattaa joutua vanhempiensa riitelyn välikappaleeksi. Riitelyn vanhemmille aiheuttamilla psyykkisillä ongelmilla voi pahimmillaan olla vakavia seurauksia. Viime vuosien perhesurmien taustalla on usein ollut erokriisi ja vanhempien huoltoriita.
Vanhempien ero on juridinen, psyykkinen, taloudellinen ja sosiaalinen prosessi, jossa kaikki kysymykset kietoutuvat toisiinsa. Kuitenkin viranomaismenettelyssä eron eri puolet käsitellään toisistaan irrallaan siten, että lapseen liittyvät juridiset kysymykset ratkaistaan lastenvalvojan luona tai oikeudenkäynnissä, taloudelliset kysymykset usein asianajajan avustuksella tai oikeudenkäynnissä ja psyykkiset prosessit esimerkiksi perheneuvolassa tai yksityisellä terapeutilla. Viranomaisten välinen yhteistyö on vähäistä ja kukin hoitaa vain oman osansa eroperheen asioista. Paljon tehdään myös päällekkäistä työtä.
Useat selvitykset osoittavat, etteivät kuntien tarjoamat sovintopalvelut toimi kaikkialla. Vaikka perheasioiden sovittelu on osassa kuntia järjestetty hyvin, monin paikoin tarjonta on riittämätöntä ja puutteellista. 
Oikeudenkäyntimenettelyä säätelevät normit tekevät oikeudenkäynnistä jäykän ja hitaan välineen puuttua akuuttiin kriisitilanteeseen eroperheessä. Huoltoriitaoikeudenkäynnin pitkä kesto on omiaan lukkiuttamaan ja kroonistamaan vanhempien välistä riitaa Ajan kuluminen voi helposti vakiinnuttaa olemassa olevan tilanteen ja toimia toisen vanhemman eduksi.
Oikeudenkäynti rakentuu vastakkainasettelulle. Se repii auki kipukohtia ja pitää yllä konfliktia pitkään päätöksen antamisen jälkeenkin. Sukulaisten ja yhteisten ystävien kuuleminen todistajina on omiaan rikkomaan ihmissuhteita ja laajentamaan riidan perheen lähipiiriin. Oikeudenkäyntiä ei ole tarkoitettu ratkaisemaan emotionaalisia ristiriitoja. Vaikka tuomioistuin tekee päätöksen lapsen asioista, vanhempien välinen konflikti ei läheskään aina helpotu. Tämän vuoksi vanhemmat riitautuvat helposti uudelleen ja virittävät uuden oikeudenkäynnin. 
Vanhempien riitely tulee yhteiskunnalle kalliiksi, kun saman eroperheen asioita käsitellään toistuvasti useissa eri viranomaisissa. Monet riidan keskellä elävät erolapset tarvitsevat hoidollista tukea ja apua. Konflikti heijastuu usein myös vanhempien hyvinvointiin ja työkykyyn. 
Tuomioistuimeen päätyvät jutut ovat usein konfliktitasoltaan erittäin vaikeita. Osassa juttuja tuomioistuimen antama päätös on ainoa tapa saada asiaan ratkaisu, mutta osa vanhemmista voidaan vielä tässäkin vaiheessa saada sopimaan riitansa. Oikeudenkäynnissä tuomarin toimesta tapahtuva sovinnon edistäminen ei kuitenkaan aina riitä, vaan tarvitaan menettelyä, jossa keskitytään vanhempien välisen konfliktin lieventämiseen ja purkamiseen sekä vuorovaikutuksen rakentamiseen.
Sovittelulle on ominaista pyrkimys osapuolten välisen suhteen säilyttämiseen ja rakentamiseen. Sovittelussa ei ole voittajia ja häviäjiä. Sovittelu on joustavaa ja epämuodollista, minkä vuoksi se ei ole osapuolille niin stressaavaa kuin oikeudenkäynti. Tutkimusten mukaan osapuolet kokevat yleensä sovintoratkaisun oikeudenmukaisempana ja tyydyttävämpänä kuin tuomioistuimen päätöksen. He myös sitoutuvat noudattamaan sitä paremmin. Sovittelun tarjoamiin mahdollisuuksiin ei ole toistaiseksi riittävästi panostettu tuomioistuimissa. Asiantuntija-avustajia ei ole käytetty muun muassa sen vuoksi, ettei tuomioistuinsovittelulakia valmisteltaessa selvitetty, miten asiantuntijoiden saaminen käytännössä toteutettaisiin. Voimassa olevan tuomioistuinsovittelulain mukaan osapuolet vastaavat asiantuntija-avustajan palkkiosta ja kuluista, mikä on myös todennäköisesti estänyt asiantuntijan käyttöä.

2.5	Asiantuntija-avusteinen huoltoriitojen sovittelukokeilu
Oikeusministeriö aloitti 1.1.2011 neljässä käräjäoikeudessa (Helsinki, Oulu, Espoo ja Pohjois-Karjala) kokeilun asiantuntija-avustajan käyttämisestä huoltoriitojen tuomioistuinsovittelussa. Tuomarin apuna sovittelussa on toiminut eroperhetyöskentelyyn perehtynyt psykologi tai sosiaalityöntekijä. 1.9.2012 kokeiluun liittyi seitsemän uutta käräjäoikeutta (Keski-Suomi, Pirkanmaa, Pohjanmaa, Etelä-Karjala, Kanta-Häme, Lappi ja Kemi-Tornio). Kokeilun aikana asiantuntija-avustajan käyttäminen on ollut vanhemmille maksutonta.
Hankkeelle asetettiin ohjausryhmä, joka marraskuussa 2011 teki kokeilusta väliraportin (2/2012) ja toukokuussa 2013 loppuraportin 25/2013.
Kokeilusta kerättiin tietoa laajalla seurannalla. Tiedot päättyneistä jutuista kirjattiin sähköiseen seurantajärjestelmään. Työparit täyttivät jokaisen sovittelun jälkeen arviointilomakkeen. Vanhemmilta kerättiin palautetta kyselylomakkeella. Vanhempien lakimiesavustajia haastateltiin ja käräjäoikeudet järjestivät heille keskustelutilaisuuksia. Menettelyn kehittämiseksi tuomarit ja asiantuntija-avustajat pitivät yhteisiä palavereita. Ohjausryhmä käsitteli ja linjasi sovittelutyössä esiin nousseita kysymyksiä. Myös koulutusten yhteydessä kerättiin kokemuksia ja palautetta. Projektiin saatiin lisäksi työnohjausta, jonka yhdeksi tavoitteeksi määriteltiin menettelyn kehittäminen ja hyvin työkäytäntöjen löytäminen. 
Seuranta kohdistui pääasiassa neljään kokeilussa alusta asti mukana olleeseen käräjäoikeuteen (Helsinki, Oulu, Espoo ja Pohjois-Karjala). Seuranta-aika oli 1.1.2011- 31.12.2012
Seuranta-aikana Helsingin, Espoon, Oulun ja Pohjois-Karjalan käräjäoikeudessa tuli vireille yhteensä 575 sovitteluasiaa. Sovittelujuttujen osuus kaikista huoltoriidoista oli Helsingin käräjäoikeudessa keskimäärin 33 prosenttia, Espoossa 38 prosenttia, Oulussa n70 prosenttia ja Pohjois-Karjalassa 50 prosenttia. Myös myöhemmin mukaan tulleissa käräjäoikeuksissa kokeilu lähti hyvin liikkeelle. Niissä tuli vuoden 2012 loppuun mennessä eli neljässä kuukaudessa vireille yhteensä 79 sovitteluasiaa.
Tuomioistuinsovittelu voi tulla vireille joko siten, että tuomari siirtää oikeudenkäyntinä vireillä olevan asian osapuolten suostumuksin sovitteluun tai sovittelua pyydetään suoraan tuomioistuimelle toimitettavalla sovitteluhakemuksella. Seuranta-aikana suurin osa sovittelussa käsitellyistä asioista oli oikeudenkäynneistä siirrettyjä (74 %). Suoralla sovitteluhakemuksella tuli vireille 26 prosenttia tapauksista. Näistä noin kolmanneksessa varsinaista sovittelua ei aloitettu, koska toinen osapuoli ei suostunut sovitteluun. 
Seuranta-aikana sovittelussa päättyi yhteensä 435 asiaa. Osa jutuista päättyi jo ennen varsinaisen sovittelun aloittamista. Sovitteluistunto järjestettiin yhteensä 367 asiassa. 
Sovitteluistunnossa käsitellyistä jutuista noin 77 prosentissa tehtiin joko kokonais-sovinto (62 %) tai osasovinto (15 %). Osasovinto tarkoitti useimmiten sitä, että lapsen asiat saatiin muilta osin sovittua, mutta riitaa jäi joko elatuksesta tai huoltomuodosta. Noin 23 prosenttia sovitelluista jutuista päättyi tuloksettomana. 
Sovittelut heijastuivat huoltoriidoissa annettuihin ratkaisuihin. Kaikissa neljässä kokeilukäräjäoikeudessa sovintoratkaisut lisääntyivät vuosina 2011-2012 sekä luku-määräisesti että prosentuaalisesti verrattuna vuoteen 2010. Lisäys Helsingissä oli 11 prosenttia, Espoossa 11 prosenttia, Oulussa 8 prosenttia ja Pohjois-Karjalassa 6 prosenttia. 
Oikeudenkäyntiin verrattuna sovittelu saatiin alkamaan huomattavan nopeasti.
Ensimmäinen sovitteluistunto järjestettiin keskimäärin 1,5 kuukaudessa siitä, kun sovittelun aloittamisesta oli tehty päätös tai sovittelu oli tullut vireille hakemuksella. Oikeudenkäynnissä ensimmäinen istunto pidetään yleensä aikaisintaan 2–3 kuukauden kuluttua asian vireille tulosta. 
Sovittelun mediaanikesto sovittelun aloituspäätöksestä tai vireille tulosta sen lopettamiseen oli noin 2,5 kuukautta. Sovitteluistuntoja pidettiin yhdessä jutussa keski-määrin 1,2. Verrattuna oikeudenkäyntiin, jossa pidetään yleensä kaksi valmisteluis-tuntoa, mahdollinen väliaikaismääräyskäsittely ja pääkäsittely, sovittelussa ratkaisu saavutettiin oikeudenkäyntiä nopeammassa prosessissa. 
Vaikka osa sovitteluistunnoista oli pitkiä, istuntojen mediaanikesto oli 4 tuntia. Vanhemmilta kerätyn palautteen mukaan valtaosa vastanneista vanhemmista (78 %) piti istunnon pituutta sopivana.
Sovintojen määrän lisääntyminen vähensi sosiaalitoimelle tehtyjä selvityspyyntöjä, vaikkakin huoltoriitojen vuosittaiset vaihtelut ja muut satunnaiset seikat tuottivat lukuihin heilahteluja. Helsingin käräjäoikeudesta tehtiin Helsingin sosiaalitoimelle selvityspyyntöjä vuonna 2011 41 prosenttia ja vuonna 2012 20 prosenttia vähemmän kuin vuonna 2010. Espoon käräjäoikeudesta tehdyt selvityspyynnöt vähenivät vuonna 2011 39 prosenttia ja vuonna 2012 22 prosenttia vuoteen 2010 verrattuna. Oulun käräjäoikeudesta Oulun sosiaalitoimeen tehdyt selvityspyynnöt vähenivät vuonna 2011 36 prosenttia ja vuonna 2012 11 prosenttia vuoteen 2010 verrattuna. Selvityspyyntöjen vähenemisen seurauksena Espoon sosiaalitoimessa selvitystyön jonot purettiin kokonaan. Helsingissä ja Oulussa jonotusaikaa lyhennettiin. Pohjois-Karjalan käräjäoikeuden tekemät selvityspyynnöt hajautuvat moniin eri kuntiin. Niiden vähäisistä määristä johtuen sovitteluiden vaikutusta selvityspyyntöjen määriin ei voitu osoittaa. 
Vanhemmilta pyydettyihin palautelomakkeisiin saatiin 168 vastausta. Suurin osa (84 %) vastanneista vanhemmista oli tyytyväisiä sovitteluun. Valtaosa vastaajista (72 %) koki saaneensa sovittelussa tuoda riittävästi esiin omia näkemyksiään ja suurin osa (64 %) koki tulleensa hyvin ymmärretyksi. 
Lakimiesavustajilta saadun palautteen mukaan myös he ovat valtaosin olleet tyytyväisiä uuteen menettelyyn. Lakimiesavustajan rooli sovittelussa on tärkeä. Hän on asiakkaansa juridinen neuvonantaja ja hän arvioi asiakkaansa kanssa, soveltuuko riita ylipäänsä sovitteluun. Myös asiakkaan sitouttaminen sovinnon hakemiseen ja tehtyyn sovintoon kuuluu lakimiesavustajan tehtäviin. Kokemukset lakimiesavustajien toiminnasta sovittelussa ovat olleet pääosin myönteisiä.
Kokeilun aikana käytiin laajaa keskustelua lapsen asemasta sovittelussa. Ohjaus-ryhmä linjasi huoltolain ja YK:n lapsen oikeuksien sopimuksen periaatteiden pohjalta, missä tilanteissa lasta voidaan kuulla sovittelussa henkilökohtaisesti, mitä kuulemista harkittaessa tulee ottaa huomioon ja miten kuuleminen tulee toteuttaa. Ohjausryhmän näkemykset on kirjattu loppuraporttiin.
Tuomareiden ja asiantuntija-avustajien yhteistyö on sujunut hyvin. Tuomari ja asiantuntija-avustaja työskentelevät sovittelussa työparina, mutta kummallakin on oma roolinsa. Moniammatillisuus on tehostanut sovittelua, ja työskentely yhdessä toisen ammattikunnan edustajan kanssa on osoittautunut hyödylliseksi. 
Kaikki riidat eivät sovi sovitteluun. Tuomioistuimissa käsitellään paljon riitoja, joiden vanhemmilla on vakavia psykososiaalisia ongelmia kuten mielenterveys- ja päihdeongelmia. Tällöin osapuolilla tai toisella heistä ei ehkä ole aitoa pyrkimystä sovintoon, halua käydä rakentavaa keskustelua tai kykyä sitoutua sopimuksiin. Voi myös olla, etteivät osapuolet ole tasavertaisessa neuvotteluasemassa toisiinsa nähden. Tällaisissa tilanteissa sovittelulle ei ole edellytyksiä.  Kokeilun aikana keneltäkään sovittelua pyytäneeltä ei evätty mahdollisuutta yrittää sovittelua, mutta sovitteluita jouduttiin jonkin verran keskeyttämään, kun havaittiin, että osapuolet olivat liikkeellä väärin tavoittein tai että sovittelu muutoin oli väärä menettely osapuolten erimielisyyksien ratkaisemiseksi. Kysymys sovittelun esteistä on vaikea ja monitahoinen kysymys, jota ohjausryhmä on käsitellyt loppuraportissaan.
Kokeilua suunnitellut työryhmä, laajentamistyöryhmä ja ohjausryhmä ovat korostaneet tuomioistuinsovitteluun valmentavan koulutuksen merkitystä. Oikeusministeriö on järjestänyt kokeiluun osallistuneille runsaasti koulutusta, mikä on koettu erittäin hyödylliseksi. Ohjausryhmä pitää koulutusta välttämättömänä edellytyksenä sovittelijana tai asiantuntija-avustajan toimimiselle, minkä vuoksi jokainen projektissa mukana oleva on käynyt heille tarjotun koulutuksen.

3	Esityksen tavoitteet ja keskeiset ehdotukset
3.1	Yleiset tavoitteet 
Esityksen perustavoitteena on luoda lapsen edun toteuttava, nopea ja tehokas menettely lapsen huoltoa ja tapaamisoikeutta koskevien riitojen ratkaisemiseksi. 
Tavoitteena on sovittelun avulla lieventää vanhempien välistä riitaisuutta, lisätä heidän välistään vuorovaikutusta ja auttaa heitä löytämään lapsen edun mukainen ratkaisu erimielisyyksiinsä. Yhdistämällä kahden eri ammattikunnan asiantuntijuus voidaan vanhemmille tarjota samassa menettelyssä tukea sekä juridisten että psyykkisten eroon liittyvien konfliktien ratkaisemiseksi. Asiantuntija-avustajan osallistumisella sovitteluun pyritään lisäämään käsittelyn laatua sekä varmistamaan, että sovittelussa käsitellään lapsen edun kannalta keskeiset asiat ja että ratkaisut ovat lapsen edun mukaisia. 
Tavoitteena on sovintoratkaisujen avulla saada vanhemmat sitoutumaan saavutettuun lopputulokseen ja sitä kautta vähentää uusintariitoja. 
Tavoitteena on säästää sekä tuomioistuinten että sosiaalitoimen voimavaroja. Samalla tavoitteena on pitkällä tähtäimellä koko yhteiskunnan voimavarojen säästäminen, kun saavutetut sovinnot heijastuvat eri viranomaisten ja yhteisöjen toimintaan.
Tavoitteena on myös huoltoriitaoikeudenkäyntien käsittelyaikojen lyhentäminen siten, että toisaalta olosuhdeselvitysten hankkimiseen kuluva aika lyhenee ja toisaalta sovittelussa saavutetut sovinnot vähentävät oikeudenkäynneissä käsiteltävien asioiden määrää.

3.2	Asiantuntijapalveluiden järjestäminen käräjäoikeuden hallinnollisen kanslian sijaintikunnan tehtäväksi
Tavoitteena on saada sovitteluavustajiksi päteviä, lapsen asemaan erotilanteessa hyvin perehtyneitä asiantuntijoita. Kokeilu on vahvistanut, että tarvittava asiantuntemus löytyy varmimmin kuntien sosiaalitoimesta ja erityisesti perheneuvoloista. 
Sovittelun toteuttaminen nopeasti ja tehokkaasti edellyttää sitä, että asiantuntijapalveluiden järjestämistä varten luodaan yksinkertainen ja toimiva malli. Kokeilun aikana asiantuntijapalveluista sovittiin kunkin kunnan kanssa erikseen. Pysyvän toiminnan järjestäminen kuntien kanssa tehtävillä sopimuksilla on kuitenkin liian työläs ja vaikeasti hallinnoitava malli.
Ehdotetaan, että asiantuntijapalveluiden järjestämisestä vastaisi se kunta, jonka alueella sijaitsee käräjäoikeuden hallinnollinen kanslia. Hallinnollisella kanslialla tarkoitetaan sitä käräjäoikeuden kansliaa, jossa on käräjäoikeuden laamannin pääasiallinen toimipaikka ja josta käsin hoidetaan käräjäoikeuden hallintoa. Tämä kunta on yleensä tuomiopiirin suurin, minkä vuoksi sillä on yleensä parhaat mahdollisuudet asiantuntijapalveluiden tarjoamiseen. Tällä mallilla myös varmistettaisiin, että asian-tuntijapalveluita on saatavissa koko maassa tasaisesti ja nopeasti. Tämä vastaisi hallitusohjelman kuntapolitiikan tavoitetta turvata laadukkaat ja yhdenvertaiset kunnalliset palvelut asiakaslähtöisesti koko maassa. Järjestämisvastuussa olevalla kunnalla ei kuitenkaan olisi velvollisuutta tuottaa palveluita itse, vaan se voisi järjestää ne myös muulla tarkoituksenmukaisella tavalla. 
Valmistelussa on harkittu myös sitä vaihtoehtoa, että asiantuntijapalveluiden järjestäminen olisi kuntien yleinen velvollisuus. Sitä ei ole kuitenkaan katsottu toteuttamiskelpoiseksi, sillä käräjäoikeuksien tuomiopiireissä on paljon pieniä kuntia, joilla ei ole mahdollisuutta tarjota päteviä asiantuntijoita. Monissa pienissä kunnissa on vain yksi sosiaalityöntekijä, joka hoitaa kaiken sosiaalityön. Joissain kunnissa lain edellyttämät palvelut hoidetaan kokonaan ostopalveluina. Monin paikoin sosiaali-työntekijän tehtäviä hoitavilta puuttuu sosiaalityöntekijän pätevyys.  Kunnille asetettava yleinen velvoite vaikeuttaisi asiantuntijapalveluiden tasapuolista turvaamista maan kaikissa osissa. Lapsen etu edellyttää, että vanhemmille tarjotaan yhtä hyvät mahdollisuudet asiantuntija-apuun siitä riippumatta, missä he asuvat.
Toimiva ja laadukas järjestelmä edellyttää pientä, mutta tiivistä tuomiopiirikohtaista asiantuntijaverkostoa. Asiantuntijapalveluiden järjestämisvastuun asettaminen jokaiselle kunnalle kasvattaisi asiantuntijoiden määrän suureksi, sillä useissa tuomiopiireissä on jopa yli 20 kuntaa. Asiantuntija-avustajien suuri määrä tekisi järjestelmästä vaikeasti hallittavan ja tehottoman. Asiantuntija-avustajille ei kertyisi tehtävän hyvään hoitamiseen tarvittavaa sovittelukokemusta. Lisäksi asiantuntija-avustajatehtävän edellyttämä sovittelukoulutus olisi käytännössä mahdoton toteuttaa kattavasti.  
Nyt ehdotettavaa järjestelyä on toteutettu kokeilun aloittaneista käräjäoikeuksista kolmessa eli Oulun, Pohjois-Karjalan ja Espoon käräjäoikeudessa. Oulun käräjäoikeuden tuomiopiiriin kuuluu 17 kuntaa, Pohjois-Karjalan 16 kuntaa ja Espoon kaksi kuntaa. Oulun käräjäoikeudelle asiantuntijapalvelut on järjestänyt Oulun kaupunki, Espoon käräjäoikeudelle Espoo ja Pohjois-Karjalan käräjäoikeudelle Joensuu sekä Liperin kunta yhdessä. Joensuu on ostanut yhden avustajan työpanoksen Kirkon perheasiain neuvottelukeskukselta. Helsingin käräjäoikeuden tuomiopiiriin kuuluu vain yksi kunta.
On pohdittu myös sitä, että valtio ostaisi asiantuntijapalvelut yksityissektorilta. On kuitenkin epävarmaa, löytyisikö yksityiseltä puolelta kaikkiin käräjäoikeuksiin riittävä määrä päteviä asiantuntija-avustajia. Laadun takaaminen edellyttäisi käräjäoikeuskohtaisen rekisterin luomista tehtävään valituista asiantuntija-avustajista. Luotettavan rekisterin luominen olisi kuitenkin vaikeaa, sillä tuomioistuimilla ei ole asiantuntemusta arvioida muihin ammattikuntiin kuuluvien henkilöiden asiantuntijuutta. Tämä johtaisi helposti siihen, etteivät kansalaiset saisi samantasoista palvelua maan eri osissa. Norjassa huoltoriitaoikeudenkäynnissä käytettävät asiantuntijat hankitaan yksityissektorilta. Tuomioistuimilla on omat listansa asiantuntijoista. Järjestelmä on viime aikoina saanut runsaasti kritiikkiä, koska asiantuntijoiden ammattitaito vaihtelee ja työn jälki on kirjavaa. 
Palveluiden ostaminen markkinahintaan yksityiseltä sektorilta nostaisi järjestelmästä valtiolle aiheutuvia kustannuksia. Yksityisten ammatinharjoittajien käyttäminen asiantuntija-avustajina edellyttäisi erillisen sopimuksen tekemistä kunkin avustajan kanssa, minkä vuoksi asiantuntijapalveluiden kustannusvaikutus ei olisi ennustettava. Lisäksi käräjäoikeuksilla ei käytännössä ole resursseja hoitaa palveluiden hankintaa ja sopimusten tekemistä.

3.3	Asiantuntijapalveluiden korvaaminen kunnalle
Huoltoriitojen sovittelu on osa tuomioistuimen toimintaa ja asiantuntija-avustaja hankitaan tuomioistuimen toimeksiannosta Tämän vuoksi ehdotetaan, että valtio korvaisi kunnille asiantuntijapalveluiden järjestämisestä aiheutuvat kustannukset. Perusteena kustannusten korvaamiselle on myös se, että asiantuntijapalveluiden järjestämisvastuu tulisi vain käräjäoikeuden hallinnollisen kanslian sijaintikunnalle.
Maksettava korvaus perustuisi siihen ajalliseen työpanokseen, jonka kunnat menettävät, kun asiantuntija-avustajat työskentelevät tuomioistuimissa. Lisäksi korvattavaksi tulisivat erinäisissä tilanteissa asiantuntijatyön aiheuttamat kustannukset.
Jotta maksuliikenteen hoitamisesta ei aiheutuisi liikaa työtä, korvausjärjestelmän tulisi olla yksinkertainen ja yhdenmukainen. Ehdotetaan, että korvaus perustuisi päiväkohtaiseen kiinteään korvaukseen ja poikkeuksellisesti tuntiperusteiseen korvaukseen. Korvauksen määrästä säädettäisiin valtioneuvoston asetuksella.

3.4	Asiantuntija-avustajien pätevyyden varmistaminen
Jotta asiantuntija-avusteisesta huoltoriitojen tuomioistuinsovittelusta tulisi tehokas ja toimiva järjestelmä, kaikkiin tuomioistuimiin tulisi saada pätevät asiantuntija-avustajat. Asiantuntija-avustajana toimiminen edellyttää monipuolista ammattitaitoa ja osaamista. Asiantuntija-avustajan keskeinen tehtävä on tuoda sovittelussa esiin lapsen psykologinen etu, saada vanhemmat näkemään lapsen edun kannalta keskeiset seikat, auttaa avaamaan vanhempien välinen lukkiutunut tilanne, tarvittaessa keskustella lapsen kanssa ja tunnistaa sovittelun esteet. Asiantuntija tarvitsee tehtävässään tietoa muun muassa lapsen kehityksestä, lapsen asemasta erossa, perheen vuorovaikutussuhteista ja vanhempien eroprosessista. 
Lakivaliokunta on katsonut, että huoltoriitojen sovittelussa tarvittavaa erityisasian-tuntemusta voi tarjota esimerkiksi psykologi tai lastenpsykiatri, jolla on kokemusta avioeroasioiden sovittelusta tai sosiaalitoimen selvitys- ja sovittelutyöstä (LaVL 4/2005).
Ehdotetaan, että asiantuntija-avustajalla tulisi olla psykologin tai sosiaalityöntekijän peruskoulutus. Se ei kuitenkaan yksin riittäisi antamaan riittävää pätevyyttä huolto-riitojen tuomioistuinsovitteluun, vaan lisäksi tarvittaisiin täydennys- ja lisäkoulutusta sekä kokemusta työskentelystä eroperheiden kanssa. 
Valmistelussa on arvioitu myös sitä vaihtoehtoa, voitaisiinko asiantuntija-avustaja pätevyysvaatimukset rinnastaa lapsen huollosta ja tapaamisoikeudesta annetun päätöksen täytäntöönpanoa koskevan lain mukaiseen täytäntöönpanosovittelijaan. Huoltoriita- ja täytäntöönpanosovittelulla on kuitenkin eri lainsäädäntöperusta, eri tavoitteet ja erilaiset menettelytavat. Täytäntöönpanosovittelu on osa oikeudenkäyntiä, jossa sovittelun keskeisenä tavoitteena täytäntöön pantavan sopimuksen tai päätöksen noudattaminen. Täytäntöönpanosovittelijan tärkeä tehtävä on tuottaa tietoa ja kirjallinen raportti tuomioistuimelle päätöksentekoa varten. Asiantuntija-avustaja taas työskentelee sovittelussa tuomarin työparina tavoitteena konfliktin todellisten syiden löytäminen, vanhempien välisen vuorovaikutuksen rakentaminen ja vanhempien ymmärryksen lisääminen lapsen tilanteesta. Saadut kokemukset ovat vahvistaneet, että asiantuntijuus huoltoriidan sovittelussa edellyttää laajempaa ja syvempää osaamista kuin täytäntöönpanosovittelijan työ. Täytäntöönpanosovittelulain mukaiset sovittelijan pätevyysvaatimukset eivät myöskään kaikilta osin sovellu tuomioistuinsovitteluun. Esimerkiksi itsenäisenä kriteerinä mainittu perehtyneisyys lasten-suojeluun ei tuottaisi lisäarvoa tuomioistuinsovittelussa. 
Valmistelun aikana on arvioitu sitä, onko kuntien sosiaalitoimesta saatavissa riittävästi päteviä asiantuntija-avustajia. Kokeilussa on tällä hetkellä mukana lähes puolet (11) käräjäoikeuksista. Niihin kaikkiin on saatu pätevät ja kokeneet asiantuntija-avustajat. Heidän rekrytointinsa ei tuottanut vaikeuksia. Päinvastoin asiantuntija-avustajan tehtävää kohtaan on ollut runsaasti kiinnostusta. Kokeilu on myös osoittanut, että tarvittava asiantuntija-avustajien työpanos on paljon oletettua vähäisempi. Näin ollen voidaan tehdä se johtopäätös, että kunnista on saatavissa riittävä määrä pätevyysvaatimukset täyttäviä asiantuntija-avustajia. 
Koska asiantuntija-avustajana toimiminen poikkeaa sekä psykologien että sosiaali-työntekijöiden perustehtävistä, uuteen tehtävään valittavilta edellytettäisiin osallistumista oikeusministeriön järjestämään huoltoriitojen sovittelukoulutukseen, jossa annetaan perustiedot lapsioikeudesta ja sovittelumenettelystä. Koulutuksen avulla varmistettaisiin asiantuntijatyön laatu ja valtakunnallinen yhtenäisyys. Koulutus ei olisi kuitenkaan ammatillista koulutusta, jolla voitaisiin hankkia asiantuntija-avustajan pätevyys, vaan täydennyskoulutusta. 
Sovittelukokeilussa saavutetut hyvät tulokset ovat olleet mahdollisia, koska asian-tuntija-avustajiksi saatiin päteviä ja kokeneita ammattilaisia. Uuden sovittelumallin vakinaistaminen tuo lisäarvoa sovitteluun vain, jos asiantuntija-avustajan pätevyys-vaatimukset vastaavat tehtävän vaativuutta. Asiantuntija-avustajan käyttäminen on tuomarin harkinnassa. Ellei asiantuntija-avustajien toiminta tehosta sovittelua, tuomioistuinten ei kannata käyttää heitä. Myös osapuolten lakimiesavustajat voivat nopeasti reagoida puutteelliseen palveluun eivätkä suosittele asiakkailleen sovittelua. 

3.5	Asiantuntija-avustajan käyttämisen maksuttomuus sovittelun osapuolille
Voimassa olevan tuomioistuinsovittelulain mukaan osapuolet vastaavat itse sovittelijan avustajan palkkiosta ja kustannuksista. Tavoitteena on toteuttaa menettely, jossa huoltoriitojen sovittelussa käytettävät asiantuntijapalvelut olisivat vanhempien taloudellisesta asemasta riippumatta tasavertaisesti kaikkien halukkaiden käytettävissä. Ehdotetaan, että lapsen huoltoa ja tapaamisoikeutta koskevissa sovitteluissa sovittelijan nimeämän, kunnan osoittaman asiantuntija-avustajan käyttämisestä aiheutuvat kustannukset maksettaisiin valtion varoista.

3.6	Sovittelun joutuisuus ja tuloksellisuus
Tavoitteena on luoda sovittelumenettely, jolla voitaisiin mahdollisimman varhaisessa vaiheessa puuttua vanhempien erimielisyyksiin ja estää riidan laajeneminen sekä uusinta- ja täytäntöönpanoriitojen syntyminen. Tämä edellyttää sitä, että sovittelu päästään aloittamaan nopeasti. 
Sovittelun joutuisuuden varmistamiseksi ehdotetaan, että huoltoriitojen sovittelussa sovitteluistunnon järjestämiselle säädettäisiin laissa määräaika. 

3.7	Asetettujen tavoitteiden toteutuminen käytännössä
Kokeilu on osoittanut, että järjestelmän tehokas toteuttaminen edellyttää tuomioistuimilta aktiivista panostamista sovitteluun. Sosiaalitoimi taas on avainasemassa siinä, että asiantuntija-avustajiksi valitaan päteviä ja kokeneita henkilöitä. 
Jotta kansalaiset osaisivat käyttää tuomioistuinsovittelun mahdollisuutta, tuomioistuimien tulisi järjestää tiedotustilaisuuksia sidosryhmille sekä jakaa tietoa sovittelusta internet-sivustoillaan ja esitteiden muodossa. Oikeudenkäynnin osapuolille tulisi aina lähettää kirjallinen tiedote sovittelusta.  
Huoltoriitoja sovittelevilla tuomareilla tulisi olla vankka kokemus lapsioikeudellisten asioiden käsittelystä. Sovittelijoiksi ja asiantuntija-avustajiksi tulisi valita ainoastaan tehtävään motivoituneita henkilöitä. Kokeilu on osoittanut, että aito kiinnostus osapuolia ja heidän ongelmiaan kohtaan heijastuu sovittelun tuloksellisuuteen. 
Sovittelijana toimiminen edellyttää sekä sovittelun teoreettista tuntemista että käytännön sovittelutaitoja. Tämän saavuttaminen edellyttää sovittelijoille ja asiantuntija-avustajille järjestettävää sovittelukoulutusta, joka sisältäisi tuomareille suunnatun yleisen tuomioistuinsovittelun peruskoulutuksen sekä tuomareille ja asiantuntija-avustajille tarkoitetut lapsioikeudellisen koulutusjakson ja koulutuksen huoltoriitojen sovitteluun. 
Koulutus ei kuitenkaan yksinään tee hyväksi sovittelijaksi, vaan sovittelutaidot kehittyvät vasta käytännön kokemuksen kautta. Tämän vuoksi tuomioistuinten ja sosiaalitoimen tulisi antaa sovittelijoille ja avustajille mahdollisuus pitkäjänteiseen työskentelyyn sovittelussa. 
Lakimiesavustajat vaikuttavat keskeisesti siihen, tuleeko huoltoriitojen sovittelusta todellinen vaihtoehto oikeudenkäynnille. Tämän vuoksi tuomioistuinten olisi tärkeää panostaa yhteistyöhön ja yhteiseen koulutukseen Asianajajaliiton kanssa.
Sovittelun tuloksellisuutta tulisi jatkuvasti seurata ja menettelyä kehittää. Seurannan järjestäminen tulisi ottaa huomioon tuomioistuinten asianhallintajärjestelmiä ja tilastointia uudistettaessa. 
Kunkin yksikön oman toiminnan kehittämiseksi tuomioistuinten tulisi säännöllisesti järjestää palavereita asiantuntija-avustajien ja heidän taustaorganisaationsa kanssa. Lisäksi vuosittainen huoltoriitojen sovittelupäivä auttaisi sovittelijoita ja asiantuntija-avustajia vaihtamaan kokemuksia, vähentämään paikkakuntakohtaisia menettely-tapaeroja ja löytämään parhaita työkäytäntöjä. 

4	Esityksen vaikutukset
4.1	Taloudelliset vaikutukset
Huoltoriitaoikeudenkäynnin kustannukset
Huoltoriidat tulevat yhteiskunnalle kalliiksi. Professori Juha Hämäläinen on vuonna 2010 tekemässään selvityksessä laskenut huoltoriidan kustannuksia. Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulun opiskelija Matias Kallio on vuonna 2011 laskenta-toimen lopputyössään laskenut huoltoriitojen ja sovittelun kustannuksia Espoon käräjäoikeudessa ja sosiaalitoimessa. Hämäläisen ja Kallion mukaan täysimittaisen huoltoriidan käsittely käräjäoikeudessa vaatii tuomarilta 20–56 työtuntia ja sihteeriltä 20–35 työtuntia. Hämäläinen ja Kallio ovat arvioineet keskimääräisen huoltoriita-oikeudenkäynnin kustannuksiksi alioikeudessa 3.100–3.300 euroa. Hämäläinen on lisäksi arvioinut hovioikeuskäsittelyn hinnaksi 3.500–4.000 euroa. Näihin arvioihin ei ole sisällytetty oikeusavusta, sosiaalitoimen selvityksestä, muiden viranomaisten toimenpiteistä, tulkkipalveluista ynnä muista aiheutuvia kustannuksia.
Sosiaalitoimen olosuhdeselvityksen tekeminen on monivaiheinen prosessi, joka vaatii runsaasti työaikaa. Hämäläisen selvityksessä sosiaalitoimet arvioivat selvityksen tekemisen vievän työaikaa 40-50 tuntia. Kallion laskelman mukaan Espoon sosiaali-toimessa selvityksen tekemiseen kuluu noin 100 tuntia. Laskelmat osoittavat, että selvitystyö on erittäin kallis vaihe oikeudenkäyntiä. Sosiaalitoimen olosuhdeselvityksen hinnaksi on arvioitu 2.400–5.280 euroa selvitystä kohti. 

Huoltoriitojen sovittelun vaikutukset tuomioistuimissa
Kallio laski lopputyössään yksipäiväisen, 7, 5 tuntia kestävän sovitteluistunnon työ-kustannuksiksi 642 euroa. Sovittelun kustannusten euromääräinen vertailu huoltoriitaoikeudenkäyntiin on kuitenkin vaikeaa, koska oikeudenkäynteihin käytettävä työ-määrä vaihtelee paljon sekä juttu- että tuomarikohtaisesti. Vertailussa on otettava huomioon, että myös oikeudenkäynneissä saadaan juttuja sovittua käsittelyn aikana. Lisäksi osa sovittelussa olleista jutuista palaa oikeudenkäyntiin, jolloin sovittelu on ollut ylimääräinen työvaihe.
Oikeudenkäyntiin verrattuna sovittelussa tarvitaan vain vähän kansliatyötä. Sihteeri ei osallistu sovitteluistuntoon, istunnosta ei laadita pöytäkirjaa eikä sitä muutoinkaan dokumentoida. Siten onnistuneet sovittelut vähentävät kansliatyön määrää. 
Sovittelu edellyttää myös tuomarilta vähemmän toimenpiteitä kuin oikeudenkäynti. Oikeudenkäyntiin kuuluvat yhteenvedon laatiminen, väliaikaismääräys- ja pääkäsittely ja perustellun päätöksen kirjoittaminen jäävät pois. Sovittelijan työ muodostuu sovitteluistuntoon osallistumisesta ja osapuolten sopimuksen kirjoittamisesta ratkaisuksi asiassa. Vertailussa on otettava huomioon työn vähentyminen myös hovioikeudessa, sillä sovituista jutuista ei valiteta hovioikeuteen. Kokeilun tulosten perusteella voidaan todeta, että onnistuneet sovittelut säästävät myös tuomareiden työtä.
Lähes puolessa kokeilun aikana sovitelluista jutuista on ollut kyse uusintariidasta.  Kokeilun tulosten perusteella voidaan olettaa, että onnistuneilla sovitteluilla voidaan ehkäistä uusintariitojen syntymistä. Huoltoriitojen väheneminen antaa mahdollisuuden kohtuuttoman pitkien oikeudenkäyntiaikojen lyhentämiseen. 
Asiantuntijapalveluiden korvaaminen kunnille aiheuttaa kustannuksia tuomioistuimille. Järjestelmän toteuttaminen lisää jonkin verran myös hallinnollista työtä tuomioistuimissa. 
Vuotta 2012 koskeneen talousarviokäsittelyn yhteydessä valtiovarainvaliokunta piti uuden sovittelumallin laajentamista niin inhimilliseltä kuin taloudellista kannalta perusteltuna ja lisäsi muiden tuomioistuinten toimintamenomomentille 900 000 euroa kokeilun laajentamiseen. Valiokunta piti tärkeänä, että mallin jatkuvuus valtakunnallisena toimintamallina turvataan. Valtiontalouden määrärahakehyksiä koskevassa päätöksessä vuosille 2013 - 2016 vastaava summa on  pysyvänä määrärahalisäyksenä muiden tuomioistuinten toimintamenomomentilla (25.10.03). Kokeilun tulosten perusteella laskettuna asiantuntija-avustajien ajallisen työpanoksen tarve koko maassa olisi yhteensä noin 6,5 henkilötyövuotta. Tuomiopiirien asukasmäärien ja huoltoriitajuttujen määrien perusteella arvioituna valtion tulo- ja menoarviossa huoltoriitojen tuomioistuinsovittelun toteuttamiseen osoitettu määräraha riittää kattamaan siitä aiheutuvat kustannukset. 
Sovittelukokeilun hyvät tulokset ja toisaalta sosiaalitoimen sovittelupalveluiden riittämättömyys voivat suunnata vanhempia hakemaan sovittelua tuomioistuimesta silloinkin, kun ristiriidat voitaisiin ratkaista kevyemmässä menettelyssä. Kokeilun aikana tällaista ei kuitenkaan ollut nähtävissä, vaan suoralla sovitteluhakemuksella vireille tulleiden juttujen määrä pysyi vähäisenä. Lisäksi näiden juttujen konfliktitaso oli pääsääntöisesti niin syvä, että sovittelun vaihtoehtona olisi ollut oikeudenkäynti. Tilannetta on kuitenkin syytä seurata ja ryhtyä toimenpiteisiin, mikäli suorat sovitteluhakemukset lisääntyvät voimakkaasti. Tämän estämiseksi olisi keskeistä, että kunnalliset sovittelupalvelut olisivat maantieteellisesti kattavia ja laadullisesti toimivia.

Huoltoriitojen sovittelun vaikutukset sosiaalitoimessa
Kokeilussa asiantuntija-avustajien työ on pääosin muodostunut sovitteluistuntoihin osallistumisesta. Seuranta-aikana asiantuntija-avustajien vuosittainen työpanos vastasi Helsingin käräjäoikeudessa keskimäärin 0,6, Oulussa 0,4, Espoossa 0,4 ja Pohjois-Karjalassa 0,1 henkilötyövuotta eli yhteensä 1,5 henkilötyövuotta. Suhteessa käytettyyn työpanokseen saavutetut tulokset olivat erittäin hyvät. Jos verrataan sovitteluun käytettyä aikaa olosuhdeselvityksen edellyttämään työaikaan, ero on huomattava.
Sovintojen määrän lisääntyminen vähentää sosiaalitoimelle tehtäviä selvityspyyntöjä. Tämä kehityksen suunta on näkynyt selvästi kokeilun aikana. Selvityspyyntöjen väheneminen helpottaa työpainetta sosiaalitoimessa ja antaa mahdollisuuden lyhentää jonotusaikoja selvitystyöskentelyyn. Toisaalta asiantuntijatyövoiman irrottaminen perustyöstä luo haasteita, joista selviäminen edellyttää perustyön hyvää organisointia, asiantuntijatyön järjestämisen suunnittelua yhteistyössä käräjäoikeuden kanssa ja tarvittaessa resurssien kohdentamista uudelleen sosiaalitoimen sisällä. 
Kokeilun aikana sovitelluissa jutuissa vanhempien erimielisyyksiä oli usein käsitelty aiemmin muissa viranomaisissa. Sovintojen lisääntymisen voidaan siten olettaa vähentävän työtä myös muualla kuin sosiaalitoimen olosuhdeselvitystyössä. Tätä vaikutusta on kuitenkin mahdotonta laskea numeraalisesti. 
Sovittelun vaikutuksia arvioitaessa tulee kuitenkin muistaa, että tuomioistuimeen tulevat huoltoriidat ovat erittäin vaikeita. Tämän vuoksi on realistista hyväksyä se, ettei kaikkia huoltoriitoja voida sopia. Olosuhdeselvityksiä tullaan tarvitsemaan ja tekemään tulevaisuudessakin. 

Vaikutukset oikeudenkäyntikuluihin ja oikeusavun kustannuksiin
Oikeuspoliittisen tutkimuslaitoksen vuonna 2006 tekemän selvityksen mukaan käräjäoikeuksissa käsiteltävissä huoltoriidoissa 57 % hakijoista sai julkista oikeusapua. Hovioikeudessa muutoksenhakijoista oikeusavun saajia oli 70 %.
Professori Hämäläinen on arvioinut asianajajan keskimääräiseksi työmääräksi huoltoriidassa vähintään 20 työtuntia, minkä perusteella hän on laskenut oikeusavun hinnaksi käräjäoikeuskäsittelyn osalta 2.400–3.000 euroa. Kokeilun aikana haastatellut, paljon perheoikeudellisia juttuja hoitavat lakimiesavustajat arvioivat tavan-omaisen huoltoriitaoikeudenkäynnin vaatimaksi työajaksi 25-30 tuntia. Kokeilu on osoittanut, että sovittelun päättyessä sopimukseen, lakimiesavustajan työmäärä on pienempi kuin oikeudenkäynnissä. Myös mahdollinen valitus ja asian käsittely hovioikeudessa jäävät pois. 
Jos sovittelu päättyy tuloksettomana ja juttu palaa oikeudenkäyntiin, sovittelu aiheuttaa asiakkaalle tai valtiolle ylimääräisiä kustannuksia. Lakimiesavustajat ovat huolissaan erityisesti itse maksavien asiakkaiden oikeudenkäyntikulujen nousemisesta korkeiksi. Tätä epäkohtaa lieventää se, että sovittelussa näytetään melko usein saavutettavan sovinto osasta vaatimuksia. Vanhemmat itse eivät olleet palautekyselyssä huolissaan kustannusten kasvamisesta, sillä vain kolme vanhempaa nimesi sovittelun epäkohdaksi sen, että sovittelu tuli lakimieskustannusten vuoksi kalliiksi. 
Sovittelun ja oikeudenkäynnin erottaminen toisistaan perustuu voimassa olevaan tuomioistuinsovittelulakiin eikä tältä osin ole näkyvissä muutoksia. Ylimääräisten kustannusten syntymistä ei näin ollen voida kaikissa tapauksissa välttää.

Vaikutukset viranomaisten toimintaan
Osana eurooppalaista kehitystä suomalaisessa tuomioistuinkulttuurissa on viimeisten vuosikymmenten aikana tapahtunut suuri muutos, kun vaihtoehtoiset riidanratkaisumenetelmät ovat nousseet perinteisen tuomitsemistoiminnan rinnalle. Riita-asioiden oikeudenkäynneissä korostuu pyrkimys neuvotteluihin ja sovinnollisuuteen. Varsinainen tuomioistuinsovittelu on kuitenkin otettu käyttöön hitaasti. Vasta asiantuntija-avusteinen huoltoriitojen sovittelukokeilu on saanut laajan joukon asianosaisia käyttämään sovittelun mahdollisuutta. Kokeilusta saatujen kokemusten voidaan olettaa edistävän myös muiden riita-asioiden sovittelua.
Lapsen asioiden käsittelyssä on yleinen ongelma, että viranomaiset toimivat kukin omalla sektorillaan eikä tieto viranomaisten välillä kulje. Asiantuntija-avustajan työskentely tuomioistuinsovittelussa merkitsee uudenlaista yhteistyön mallia tuomioistuimen ja sosiaalitoimen välillä. Kahden eri hallinnonalan edustajat toimivat työparina, mikä auttaa lapsen tilanteen kokonaisvaltaista hahmottamista ja tuottaa parempia lopputuloksia.  Uudessa menettelyssä eri viranomaiset yhdistävät voima-varansa lapsen parhaaksi.
Tuomioistuimet ja sosiaalitoimi joutuvat ottamaan työnsä organisoinnissa huomioon sen, että huoltoriitojen sovittelut voidaan toteuttaa nopeasti ja joustavasti. Samalla on kuitenkin huolehdittava siitä, ettei organisaatioiden perustyö kärsi. Kokeilu on osoittanut, että asiantuntija-avustajien riittävä määrä ja asiantuntijatyövoiman käytön järjestäminen selkeällä ja ennakoitavalla tavalla ovat edellytys sille, että perus-työ yksiköissä saadaan hoidettua.  Järjestelmän toimivuus edellyttää säännöllistä yhteistyötä käräjäoikeuden ja sosiaalitoimen välillä.

Yhteiskunnalliset vaikutukset
Sovittelun päämääränä on lapsen edun mukainen ratkaisu, jossa on huomioitu kummankin vanhemman toiveita. Koska vanhemmuus ei pääty eroon, sovittelulla tavoitellaan vanhempien välisen vuorovaikutuksen lisäämistä ja parantamista. Vaikka sovittelu ei välttämättä ratkaise konfliktia, saavutettu sopimus luo edellytykset ristiriitojen vähittäiselle laantumiselle. Vanhempien sovinto edistää monin tavoin lapsen hyvinvointia ja turvaa yleensä tuomioistuimen ratkaisua paremmin lapsen suhteen säilymisen kumpaankin vanhempaan. Lisäksi sovittelussa voidaan oikeudenkäyntiä paremmin ottaa huomioon vanhempien ja lasten elämäntilanne kokonaisuutena ja ratkaista myös monia riidan taustalla vaikuttavia kiistoja.
Sovittelu edistää sukupuolten välistä tasa-arvoa siten, että sovinto ja vanhempien välisen konfliktin lieveneminen edistää toimivaa yhteistyövanhemmuutta. 
Sovittelu toteuttaa myös lapsiystävällisen oikeuden tavoitetta, sillä joustavana ja vapaamuotoisena menettelynä se madaltaa kynnystä lapsen kohtaamiseen. Jos lapsi tavataan henkilökohtaisesti, asiaa ei tarvitse sen vuoksi siirtää sosiaalitoimeen, vaan keskustelu lapsen kanssa voidaan toteuttaa sovittelussa ja työpari saa lapsen ajatuksista autenttisen tiedon suoraan lapselta.

5	Asian valmistelu
Esitys on valmisteltu oikeusministeriössä asiantuntija-avusteista huoltoriitojen sovittelukokeilua suunnitelleen työryhmän ehdotusten, menettelyn laajentamista ja vakinaistamista suunnitelleen työryhmän ehdotusten, lausuntopalautteen ja sovittelu-kokeilusta saatujen kokemusten pohjalta. Valmistelussa on tehty yhteistyötä sosiaali- ja terveysministeriön ja valtiovarainministeriön kanssa. Valmistelun aikana on kuultu Kuntaliittoa.
Oikeusministeriö asetti 26.1 2010 työryhmän laatimaan selvityksen asiantuntija-avustajan käytön kokeilemisesta lapsen huolto-oikeudenkäynneissä. Työryhmässä oli edustajat neljästä käräjäoikeudesta, sosiaalitoimesta, Suomen Psykologiliitosta, Suomen Asianajajaliitosta, Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksesta, Yhden vanhemman perheiden Liitto ry:stä, Pelastakaa lapset ry:stä ja oikeusministeriöstä. Työryhmä kuuli työnsä aikana Suomen Asianajajaliittoa, Julkiset oikeusavustajat ry:tä, Suomen Psykologiliittoa ja Sosiaalialan korkeakoulutettujen ammattijärjestö Talentia ry:tä. 
Työryhmä ehdotti mietinnössään (Työryhmämietintö 61/2010 http://www.oikeusministerio.fi/fi/index/julkaisut/julkaisuarkisto/612010asiantuntija-avustajankayttohuoltoriitojensovittelussa.html ) kaksivuotista kokeilua asiantuntija-avustajan käyttämisestä huoltoriitojen tuomioistuinsovittelussa siten, että avustajan käytön kustannukset maksettaisiin valtion varoista. Työryhmä määritteli asiantuntija-avustajan tehtävät. Asiantuntija-avustajilta edellytettiin perhe-, parisuhde- ja kehityspsykologian asiantuntemusta sekä työskentelykokemusta eroperheiden kanssa. Kokeilutuomioistuimiksi esitettiin Espoon, Helsingin, Oulun ja Pohjois-Karjalan käräjäoikeutta. 
Oikeusministeriö aloitti kokeilun 1.1.2011. Hankkeelle asetettiin ohjausryhmä, jonka tehtävänä on vastata kokeilun toteuttamisesta, järjestää sen seuranta, kehittää hanketta saatavien kokemusten pohjalta ja tehdä johtopäätökset kokeilun tuloksista. Ohjausryhmään nimettiin edustajat kokeilukäräjäoikeuksista, Suomen Asianajajaliitosta, Suomen Psykologiliitosta, sosiaalitoimesta ja oikeusministeriöstä. Keväällä 2012 kokeilua jatkettiin yhdellä vuodella. 1.9.2012 kokeiluun liittyi seitsemän uutta käräjäoikeutta.
Ohjausryhmä julkaisi marraskuussa 2011 väliraportin 2/2012 Asiantuntija-avusteista huoltoriitojen sovittelua koskeva kokeilu käräjäoikeuksissa 1.1.2011-12.2012 väliraportti ja keväällä 2013 loppuraportin 25/2013 Asiantuntija-avusteista huoltoriitojen sovittelua koskeva kokeilu käräjäoikeuksissa 1.1.2011 - 31.12.2013 Loppuraportti
Oikeusministeriö asetti 27.12.2011 työryhmän suunnittelemaan asiantuntija-avusteisen huoltoriitojen sovittelumenettelyn laajentamista ja vakinaistamista. Työ-ryhmän tehtävänä oli muun muassa laatia ehdotukset menettelyn järjestämisestä ja hallinnoinnista, tarvittavasta koulutuksesta ja asiantuntija-avustajan pätevyysvaatimuksista. Työryhmään kuuluivat käräjäoikeuksien, sosiaalitoimen, perheneuvoloiden, Suomen Psykologiliiton, Suomen Asianajajaliiton, sosiaali- ja terveysministeriön ja oikeusministeriön edustajat. Työryhmä kuuli työnsä aikana Kuntaliittoa. 
Työryhmä ehdotti Asiantuntija-avusteisen huoltoriitojen sovittelun laajentaminen ensisijaisesti, että asiantuntijapalvelujen järjestäminen huoltoriitojen sovitteluun tulisi vastikkeetta kuntien lakisääteiseksi tehtäväksi ja toissijaisesti, että valtio maksaisi kunnille korvauksen asiantuntijapalvelujen tuottamisesta. Sovittelun osa-puolille asiantuntijapalveluiden käyttäminen olisi maksutonta. Toiminnan laadun turvaamiseksi työryhmä esitti asiantuntija-avustajien pätevyysvaatimusten kirjaamista lakiin sekä sovittelukoulutuksen järjestämistä tuomareille ja asiantuntija-avustajille. Sovitteluiden joutuisuuden turvaamiseksi työryhmä ehdotti, että sovitteluistunnon järjestämiselle asetettaisiin laissa määräaika.
Mietinnöstä pyydettiin lausuntoa 26 taholta. Lausuntoja saapui 21. Lausunnon antoivat valtiontalouden tarkastusvirasto, Rovaniemen hovioikeus, Espoon käräjäoikeus, Pirkanmaan käräjäoikeus, Pohjois-Karjalan käräjäoikeus, Tuusulan käräjäoikeus, Vantaan käräjäoikeus, Terveyden ja hyvinvoinnin laitos, Lapsiasiavaltuutettu, Suomen Lakimiesliitto, Suomen Tuomariliitto, Suomen Kuntaliitto, Lastensuojelun Keskusliitto, Mannerheimin Lastensuojeluliitto, Väestöliitto, Ensi- ja turvakotien liitto, Pelastakaa Lapset ry, Länsi-Uudenmaan oikeusaputoimisto (ent. Espoon oikeusaputoimisto), Oulun kaupungin sosiaali- ja perhepalvelut, Espoon kaupunki ja Kallion seurakunta. Kuntaliiton lausuntoon sisältyivät lausunnot Helsingin ja Tampereen kaupungeilta. Asiantuntija-avusteisen huoltoriitojen sovittelun laajentaminen Lausuntotiivistelmä
Yhtä lukuun ottamatta kaikki lausunnonantajat kannattivat asiantuntija-avusteisen sovittelumenettelyn laajentamista koko maahan. Lausunnoissa painotettiin, että pitkittyviä huoltoriitoja tulisi pyrkiä ehkäisemään kaikin mahdollisin keinoin. Erityisesti kaivattiin uudenlaisia ratkaisukeinoja jo pitkittyneisiin huoltoriitoihin, jotka nähtiin lapsille erittäin haitallisiksi. Uuden sovittelumallin katsottiin tukevan lapsen suhteen säilymistä molempiin vanhempiin ja vanhempien vastuunottoa lapsen hyvinvoinnista. 
Kuntaliitto vaati, että valtio korvaa kunnille täysimääräisesti asiantuntijapalveluiden tuottamisesta aiheutuvat kustannukset. Lisäksi Kuntaliitto katsoi, että asiantuntija-avustajan kelpoisuus tulisi määritellä yhdenmukaisesti täytäntöönpanosovittelijan kelpoisuusvaatimusten kanssa.
Vantaan käräjäoikeus kyseenalaisti sen, voidaanko lyhyen kokeilun perusteella tehdä sellaista johtopäätöstä, että asiantuntija-avusteinen huoltoriitojen sovittelu on laajennettava koko maahan. Käräjäoikeus totesi asianosaisten sopivan paljon huoltoriitoja myös perinteisessä alioikeusmenettelyssä. Jos sovittelujutuissa sovinto voitaisiin saavuttaa tuomarivoimin, Vantaan käräjäoikeuden mukaan asiantuntijasovittelun hyödyt jäävät vähäisiksi. Vantaan käräjäoikeus näki vaarana myös sen, ettei sovittelussa saavutettu sovinto ole todellinen. 
Asiantuntijapalveluiden maksuttomuutta asianosaisille kaikki lausunnonantajat pitivät tärkeänä. Asiantuntijapalvelun järjestämistapana kaikki kysymykseen kantaa ottaneet lausunnonantajat pitivät hyvänä, että järjestämisestä vastaisi se kunta, jonka alueella käräjäoikeus sijaitsee. Sen todettiin turvaavan laadukkaan ja asiantuntevan palvelun saatavuuden ympäri Suomen.
Kaikki lausunnonantajat painottivat asiantuntija-avustajan pätevyyden merkitystä sovittelun onnistumisessa. Moni lausunnonantaja korosti, ettei pelkkä muodollinen kelpoisuus tehtävään riitä. 
Kaikki asiaa kommentoineet lausunnonantajat painottivat sovittelun nopean järjestämisen tärkeyttä. Osa ei pitänyt tarpeellisena aikarajan määräämistä sovittelun aloittamiselle.

6	Riippuvuus muista esityksistä
Esityksellä ei ole riippuvuutta muista esityksistä.

YKSITYISKOHTAISET PERUSTELUT

1	Lakiehdotusten perustelut
1.1	Laki lapsen huollosta ja tapaamisoikeudesta annetun lain muuttamisesta
3 a luku. 	Huoltoriitojen sovittelu 
17 a §. Tuomioistuinsovittelu.  Ehdotetaan selvyyden vuoksi lakiin lisättäväksi säännös huoltoriitojen tuomioistuinsovitteluun sovellettavasta laista.
17 b §. Asiantuntijapalveluiden järjestäminen. Pykälässä säädettäisiin käräjäoikeuden hallinnollisen kanslian sijaintikuntien velvollisuudesta järjestää asiantuntijapalvelut huoltoriitojen tuomioistuinsovitteluun.
Asiantuntijapalveluiden järjestäminen tarkoittaisi vastuuta sitä, että asiantuntija-avustajia valitaan tuomioistuimen tarvitsema määrä ja että palveluiden tuottaminen organisoidaan joustavasti ja tehokkaasti. Järjestämisvastuu ei tarkoittaisi velvollisuutta tuottaa palveluita itse, vaan kunta voisi järjestää palvelut myös yhdessä muiden käräjäoikeuden tuomiopiiriin kuuluvien kuntien kanssa. Kuntien lisäksi palvelut voisi tuottaa myös kuntayhtymä tai sosiaali- ja terveysalue (sote-alue), tai kunta voisi ostaa palvelut yksityiseltä tai julkiselta palveluntuottajalta. 
Käräjäoikeuden tarvitsemien asiantuntija-avustajien riittävä määrä riippuu kunkin tuomiopiirin väestöpohjasta ja käräjäoikeudessa vuosittain käsiteltävien huoltoriitojen määrästä. Määrään vaikuttaa myös se, onko käräjäoikeudella useita kanslioita tai istuntopaikkoja. Kokeilusta saatujen kokemusten perusteella sopiva asiantuntija-avustajien määrä on 3–6 avustajaa käräjäoikeutta kohden. Jos asiantuntija-avustajia on vähemmän kuin kolme, järjestelmän toimivuus voi kärsiä esimerkiksi lomien tai muiden poissaolojen aikana. Silloin voi syntyä myös esteellisyystilanteita.  Jos taas asiantuntija-avustajia on liikaa, toiminnan järjestäminen vaikeutuu eikä asiantuntija-avustajille kerry tarpeellista kokemusta sovittelutoiminnasta.
Riippumatta siitä, mistä organisaatiosta asiantuntija-avustajat ovat, heidät tulisi organisoida toimimaan yhteistyössä siten, että asiantuntijapalveluita olisi saatavissa tasaisesti eikä niiden tarjoamisessa syntyisi päällekkäisyyttä. Sovitteluiden tehokas hoitaminen voitaisiin varmistaa esimerkiksi keskitetyllä, ennakoitavalla päivystys-järjestelmällä, jonka puitteissa avustaja voidaan saada nopeasti istuntoon. Tämä on kokeilun aikana todettu hyväksi toimintamalliksi. 
Kokeilu on osoittanut, ettei asiantuntijapalveluiden tuottaminen vaadi ajallisesti suurta työpanosta. Helsingin käräjäoikeudessa kokeilun aikana toteutunut asiantuntija-avustajien vuosittainen työpanos on vastannut yhteensä hieman yli puolta henkilötyövuotta, Espoon ja Oulun käräjäoikeudessa tätäkin vähemmän ja Pohjois-Karjalan käräjäoikeudessa vain 0,1 henkilötyövuotta. Helsingin käräjäoikeuteen verrattavia suuria käräjäoikeuksia on kaksi eli Pirkanmaan ja Varsinais-Suomen käräjä-oikeus. Espoon ja Oulun käräjäoikeuteen kooltaan verrattavia käräjäoikeuksia on viisi. Suurin osa käräjäoikeuksista on varsin pieniä eli kooltaan verrattavissa Pohjois-Karjalan käräjäoikeuteen. Näin ollen valtakunnallisesti tarvittava asiantuntijoiden määrä olisi melko pieni.
Asiantuntija-avustajana toimiminen ei olisi kenellekään päätoiminen tehtävä. Asian-tuntija-avustajan työ muodostuu lähes yksinomaan sovitteluistuntoihin osallistumisesta. Kokeilun seuranta-aikana asiantuntija-avustajilla oli enintään 1-3 sovitteluistuntoa kuukaudessa.
17 c §. Asiantuntija-avustajan pätevyysvaatimukset. Asiantuntija-avustajalle asetetut tehtävät vaativat monipuolista ammattitaitoa ja osaamista. Tämän vuoksi ehdotetaan, että asiantuntija-avustajalla tulisi olla psykologin tai sosiaalityöntekijän perus-koulutus. 
Psykologin koulutukseen kuuluu kehityspsykologian opintoja, jotka antavat tietoa lapsen kehityksen eri osa-alueista (kognitiivinen, sosiaalinen, emotionaalinen) ja kykyä tunnistaa kehitystä haittaavia riskitekijöitä ja häiriintynyttä kehitystä. Psykologiseen asiantuntijuuteen kuuluu myös perhepsykologista tietoa esimerkiksi vanhemman ja lapsen välisestä kiintymyssuhteesta, sisarussuhteiden merkityksestä, lapsen yksilöllisestä asemasta perheessä ja eroperheen erityispiirteistä. Psykologeilla on tietoa myös lasten erilaisista temperamenteista ja niiden vaikutuksesta lapsen käyttäytymiseen. 
Sosiaalityöntekijän peruskoulutukseen ei kuulu psykologian opintoja. Koulutuksen kautta saatavaan sosiaalityön asiantuntijuuteen kuuluu erilaisten sosiaalisten, psykososiaalisten ja yhteiskunnallis-sosiaalisten ilmiöiden ymmärtäminen. Sosiaali-työntekijän asiantuntijuuteen kuuluu myös lasten ja perheiden palvelujärjestelmän tuntemus ja kyky tehdä kokonaisvaltainen arvio eroperheen tilanteesta. Suuri osa sosiaalityön asiantuntijuudesta kehittyy käytännön kokemuksen kautta. 
Pelkkä peruskoulutus ei riitä takaamaan huoltoriitojen sovittelussa tarvittavaa asian-tuntemusta. Varsinkin sosiaalityöntekijöillä tulisi olla riittävä lisä- ja täydennyskoulutus, esimerkiksi perheterapeutin koulutus. 
Tuomioistuinsovitteluun ohjautuvat vaikeimmat eroriidat, joiden vaihtoehtona on oikeusprosessi. Vanhempien riitelyn seurauksena lapsen psyykkinen kehitys on usein häiriytynyt. Asiantuntija-avustaja joutuu sovittelussa rakentamaan käsityksen lapsen psyykkisestä tilanteesta vanhempien kuvauksen perusteella. Hänen tulisi osata tunnistaa, mikä lapsen käytöksessä on normaalia ja mikä taas viittaa lapsen kehityksen häiriöihin ja riskeihin. 
Erityyppisissä huoltoriidoissa tarvitaan erilaista asiantuntijuutta. Kokeilun aikana sovitteluun on tullut runsaasti vaikeita huoltoriitoja, jollaisissa asiantuntija-avustajalta odotetaan kykyä tunnistaa vanhemmuuden häiriötekijöitä sekä lapsen hyvinvointiin ja turvallisuuteen liittyviä riskejä. Tämän tiedon perusteella hänen tulisi ymmärtää sopimisen rajat, jotta lapsen turvallisuus ei vaarannu. Hyvään vanhemmuuteen kykenevät vanhemmat odottavat ja pystyvät myös ottamaan vastaan avustajan yleisellä tasolla antamaa asiantuntijatietoa lapsen tilanteesta erossa ja lapsen hyvinvoinnin ja kehityksen turvaamisen edellytyksistä. Asiantuntija-avustajalla on keskeinen panos myös vanhempien välisen kommunikaation ja vuorovaikutuksen rakentamisessa. 
Kokeilu on osoittanut erityisen tärkeäksi sen, että asiantuntija-avustajalla on teoreettisen tiedon lisäksi kokemusta asiakastyöstä eroperheiden kanssa. Konfliktissa olevien vanhempien kohtaamista ei voi opetella vasta sovittelutilanteessa. Kokemusta työskentelystä lasten kanssa tarvitaan silloin, kun sovittelussa keskustellaan lapsen kanssa. Kokeilussa mukana olevat asiantuntija-avustajat ovat pitäneet kokemustaan eroperhetyöstä erittäin tärkeänä asiantuntijatehtävänsä kannalta. Tarvittavaa kokemusta on ainakin kuntien perheneuvoloissa työskentelevillä psykologeilla ja sosiaalityöntekijöillä. Lisäksi lastenvalvojilta, olosuhdeselvitystyötä tehneiltä ja muissa sosiaalitoimen eroperhetyöhön liittyvissä tehtävissä työskennelleiltä työntekijöiltä voi löytyä vastaavaa työkokemusta. Tehtävän hoitamisen kannalta olisi hyödyllistä, jos asiantuntija-avustajalla olisi kokemusta myös sovittelijana toimimisesta. 
Kokeiluun osallistuvista asiantuntija-avustajista 16 on peruskoulutukseltaan psykologeja ja 25 sosiaalityöntekijöitä. Suurimmalla osalla heistä on lisäkoulutuksena psykoterapeutin, useimmiten perheterapeutin, koulutus. Kaikilla on kokemusta työskentelystä eroperheiden kanssa. 
Sovitteluavustajia valittaessa tulisi huolehtia myös siitä, että asiantuntija-avustajilla on työtehtävän edellyttämä suomen- ja ruotsinkielen taito kielilaissa ja muussa lain-säädännössä asetettujen vaatimusten mukaisesti.
17 d §. Asiantuntijapalveluiden korvaaminen. Pykälässä säädettäisiin valtion korvauksesta asiantuntijapalvelut järjestävälle kunnalle. 
Asiantuntija-avun korvaaminen perustuisi kiinteään, istuntopäiväkohtaiseen korvaukseen, joka perustana olisi laskennallinen asiantuntija-avustajan palkka henkilöstösivukuluineen. Koska asiantuntijapalveluiden järjestäminen aiheuttaa jonkin verran myös hallinnollista työtä, korvaus sisältäisi arvioidun hyvityksen myös tästä.
Tuntiperusteista korvausta käytettäisiin, jos asiantuntija-avustaja tekee sovittuja toimenpiteitä sovitteluistunnon ulkopuolella. Tällainen tehtävä voi olla esimerkiksi keskustelu lapsen kanssa muissa kuin tuomioistuimen tiloissa.
Monilla käräjäoikeuksilla on useita kanslioita ja istuntopaikkoja. Asiantuntija-avustajat avustavat yleensä käräjäoikeuden hallinnollisen kanslian sijaintipaikassa, mutta on mahdollista sopia, että jonkun asiantuntija-avustajan pääasiallinen työskentelypaikka on joku muu kanslia tai istuntopaikka. Korvausta matkakustannuksista ei maksettaisi, kun avustaja käy pääasiallisessa työskentelypaikassaan. Sen sijaan jos hän joutuu tehtävänsä vuoksi matkustamaan käräjäoikeuden johonkin muuhun toimipisteeseen, kunnalle maksettaisiin korvaus siitä aiheutuvista kustannuksistaan.
Asiantuntijatyöstä maksettavan korvauksen määrästä ja kulukorvauksista säädettäisiin tarkemmin valtioneuvoston asetuksella.
Koska kyse on tuomioistuinten toiminnasta, oikeusministeriö järjestäisi asiantuntija-avustajiksi valituille sovittelukoulutuksen vastikkeetta. Näin lisääntynyttä ammatillista osaamista voitaisiin hyödyntää myös perustyössä ja siten koulutus korvaisi osaltaan kunnille palvelun järjestämisestä ja tuottamisesta aiheutuvaa rasitusta. 

1.2	Laki riita-asioiden sovittelusta ja sovinnon vahvistamisesta yleisissä tuomioistuimissa annetun lain 5 §:n ja 10 §:n muuttamisesta
5 §. Sovittelija ja sovittelijan avustaja. Pykälään ehdotetaan lisättäväksi uusi 3 momentti, jossa säädettäisiin valtion vastuusta asiantuntija-avustajan käyttämisen kustannuksista silloin, kun avustaja on nimetty lapsen huollosta ja tapaamisoikeudesta annetun lain 17 a ja c §:n nojalla. 
Lain 5 §:n 1 ja 2 momenttia ei esitetä muutettavaksi.
On lapsen edun mukaista, että kaikki vanhemmat taloudellisesta asemastaan riippumatta voivat käyttää asiantuntija-avusteisen huoltoriidan sovittelun mahdollisuutta. Suuri osa huoltoriitojen osapuolista saa oikeusapua eikä heillä olisi taloudellisia mahdollisuuksia maksaa asiantuntija-avustajan palkkiota ja kustannuksia. Tasavertaisuuden vuoksi palvelun tulisi olla maksuitta kaikkien halukkaiden käytettävissä.
10 §. Lapsen asemaa ja oikeutta koskevat asiat. Pykälään esitetään lisättäväksi uusi 2 momentti, jossa säädettäisiin määräajasta sovitteluistunnon järjestämiselle huolto-riidan tuomioistuinsovittelussa. 
Lain 10 §:n 1 momenttia ja nykyistä 2 momenttia ei ehdoteta muutettavaksi. 
Asiantuntija-avusteiselle huoltoriitojen sovittelulle asetettujen tavoitteiden toteutuminen riippuu pitkälti siitä, että sovittelu voidaan järjestää nopeasti. Tämän vuoksi ehdotetaan, että huoltoriitojen sovittelussa ensimmäinen sovitteluistunto tulisi järjestää kuuden viikon sisällä siitä, kun on tehty päätös sovittelun aloittamisesta, ellei ole erityistä syytä toimia toisin. Tällainen erityinen syy voisi olla esimerkiksi vanhempien yhteinen pyyntö tai sovittelun aloittamiselle ilmennyt yllättävä este, kuten jonkun sovitteluun osallistuvan henkilön sairastuminen. Erityisenä syynä ei pääsääntöisesti voitaisi pitää sovittelijan, asiantuntija-avustajan tai asianosaisen käyttämän lakimiesavustajan muita työkiireitä.
Uuteen menettelyyn liittyviä hyötyjä voi olla aluksi vaikea nähdä. Koska tuomioistuimissa on paljon muitakin kiireellisesti käsiteltäviä asiaryhmiä, pelkkä tuomioistuinsovittelulain 6 §:ssä mainittu, kaikkia sovitteluja koskeva joutuisuusvelvoite ei riittäisi takaamaan huoltoriitasovitteluiden etenemistä nopeasti istuntoon. Kuitenkin sovittelun tuloksellisuuden kannalta joutuisuuden turvaaminen on ensiarvoisen tärkeää. Ainoastaan varhainen ja nopea puuttuminen vanhempien riitaan voi ehkäistä riidan syvenemisen ja laajenemisen. Jos sovittelun aloittaminen viivästyy, menetetään yksi sovittelun ratkaiseva etu oikeudenkäyntiin verrattuna. 
Sovittelun aloittaminen nopeasti on tärkeää myös sen vuoksi, että on mahdollista, ettei sovittelussa päästä sopimukseen ja asiaa palaa oikeudenkäyntiin. Jos sovitteluistunnon järjestäminen on vienyt pitkään, asian kokonaiskäsittelyaika muodostuu osapuolille kohtuuttomaksi.
Tuomioistuimissa on ongelmana suuri työmäärä. Koska sovittelu vaatii vähemmän sekä tuomari- että kansliatyötä kuin oikeudenkäynti, asettamalla sovittelut kiireellisyysjärjestyksessä etusijalle voidaan vaikuttaa tuomioistuimen työmääriin.
Kokeilu on osoittanut, että priorisoimalla sovitteluasiat ja organisoimalla sovittelu-työ tehokkaasti ja joustavasti, sovitteluistunto on mahdollista järjestää kuuden viikon kuluessa sovittelun aloittamispäätöksestä. Eniten haasteita istuntopäivän löytämisessä ovat aiheuttaneet lakimiesavustajien aikataulut. Sovitteluistunnon järjestämisajasta säätäminen lailla velvoittaisi myös lakimiesavustajat ottamaan omassa toiminnassaan huomioon sovitteluasioiden kiireellisyyden. 

1.3	Laki sosiaalihuoltolain (710/1982) 17 §:n muuttamisesta
17 §. Sosiaalipalvelut. Pykälän 2 momenttiin ehdotetaan lisättäväksi viittaus velvoitteesta järjestää asiantuntijapalvelut huoltoriidan tuomioistuinsovitteluun. 

2	Tarkemmat säännökset ja määräykset
Valtion korvauksesta asiantuntijapalvelut järjestävälle kunnalle säädetään valtioneuvoston asetuksella.

3	Voimaantulo
Asiantuntija-avustajien valinta vie kunnissa aikaa. Sekä tuomioistuimet että sosiaali-toimi tarvitsevat aikaa myös uuden toiminnan järjestämiselle. Asiantuntija-avusteisen huoltoriitojen tuomioistuinsovittelun ottaminen käyttöön kaikissa käräjä-oikeuksissa edellyttää sitä, että uudet sovittelijat ja asiantuntija-avustajat on koulutettu tehtäväänsä. Oikeusministeriössä on varauduttu koulutuksen aloittamiseen marraskuussa 2013 ja sen loppuun saattamiseen toukokuun alkuun 2014 mennessä.
Tämän vuoksi laki ehdotetaan tulevaksi voimaan keväällä 2014.

4	Suhde perustuslakiin ja säätämisjärjestys
Esityksessä tarkoitetut asiantuntija-palvelut tuotetaan tuomioistuimelle. Lapsen huoltoa ja tapaamisoikeutta koskevissa asioissa toimivaltainen tuomioistuin on lapsen kotipaikan tai vakituisen asuinpaikan käräjäoikeus. Lapsen asuin- tai kotipaikka voi sijaita muussa kuin asiantuntijapalveluiden järjestämisestä vastuussa olevassa kunnassa. Tuomioistuintoiminnan luonteeseen kuuluu, että käsittelyn toinen osapuoli voi sattumanvaraisesti olla mistä tahansa kunnasta ja mahdollisesti myös muusta valtiosta kuin Suomesta. Näin ollen asiantuntija-avusteisessa sovittelussa on kyse kunta- ja toisinaan myös valtion rajat ylittävästä toiminnasta.
Ehdotuksessa velvollisuus asiantuntijapalveluiden järjestämisestä säädettäisiin vain osalle kuntia. Tämä on katsottu välttämättömäksi, koska kaikilla kunnilla ei ole tosi-asiallisia edellytyksiä tuottaa omia asiantuntijapalveluita. YK:n lapsen oikeuksien sopimuksen 3 artiklan mukaan kaikissa viranomaisten toimissa, jotka koskevat lapsia, tulee ensisijaisesti ottaa huomioon lapsen etu. Järjestämisvastuun asettamisella tuomiopiirissä yhdelle, yleensä suurimmalle kunnalle, pyritään turvaamaan kaikkien sovitteluasiakkaiden oikeus yhdenvertaiseen sovittelupalveluun. Palveluiden keskittäminen ja niiden tason varmistaminen antaisivat tosiasiallisen mahdollisuuden tarjota lapsen edun mukaista, samantasoista sovittelumenettelyä asuinpaikasta riippumatta. Ehdotus turvaa perustuslain 6 §:ssä säädettyä yhdenvertaisuutta, johon perustuslakivaliokunnan lausuntokäytännön mukaan kuuluu myös alueellinen yhdenvertaisuus. Sääntelytavalle on siten painavat perusteet. Palvelun järjestäminen tällä tavalla on myös tarkoituksenmukaista ja kustannustehokasta.
Järjestämisvastuussa olevalle kunnalle ei aiheutuisi velvoitteesta taloudellista rasitusta, koska valtio korvaisi kunnalle asiantuntijapalveluiden järjestämisestä aiheutuvat kustannukset. Lisäksi valtio kouluttaisi asiantuntija-avustajiksi valitut henkilöt uuteen tehtäväänsä vastikkeetta. Näillä toimenpiteillä huolehdittaisiin järjestämis-vastuussa olevien kuntien tosiasiallisesta mahdollisuudesta selvitä niille asetettavasta velvoitteesta.
Edellä mainituin perustein lakiehdotukset voidaan käsitellä tavallisen lain säätämis-järjestyksessä. Hallitus pitää kuitenkin tärkeänä, että perustuslakivaliokunnalle varataan tilaisuus antaa esityksestä lausunto. 
Edellä esitetyn perusteella annetaan Eduskunnan hyväksyttäväksi seuraava lakiehdotus:

Lakiehdotukset

1.
Laki
lapsen huollosta ja tapaamisoikeudesta annetun lain (361/1983) muuttamisesta

Eduskunnan päätöksen mukaisesti
lisätään lapsen huollosta ja tapaamisoikeudesta annettuun lakiin (361/1983) uusi 3 a luku seuraavasti:

3 a luku
Huolto- ja tapaamisriitojen tuomioistuinsovittelu.
17 a §
Tuomioistuinsovittelulain soveltaminen
Lapsen huoltoa ja tapaamisoikeutta koskevan riitaisen asian tuomioistuinsovitteluun sovelletaan riita-asioiden sovittelusta ja sovinnon vahvistamisesta yleisissä tuomio-istuimissa annettua lakia (394/2011).

17 b §
Asiantuntijapalveluiden järjestäminen
Kunnan, jonka alueella sijaitsee käräjäoikeuden hallinnollinen kanslia, tulee huolehtia siitä, että käräjäoikeuden käytettävissä on riittävä määrä riita-asioiden sovittelusta ja sovinnon vahvistamisesta yleisissä tuomioistuimissa annetun lain (394/2011) 5 §:ssä tarkoitettuja asiantuntija-avustajia lapsen huoltoa ja tapaamisoikeutta koskevien riitojen sovittelua varten. Kunnassa asiantuntijapalveluiden järjestämisestä vastaa sosiaalihuoltolain (710/1982) 6 §:n 1 momentissa tarkoitettu sosiaalihuollosta vastaava toimielin.

17 c §
Asiantuntija-avustajan pätevyysvaatimukset
Asiantuntija-avustajalla tulee olla Sosiaali- ja terveysalan lupa- ja valvontaviraston (Valvira) myöntämä oikeus terveydenhuollon ammattihenkilöistä annetun lain (559/1994) nojalla harjoittaa laillistettuna ammattihenkilönä psykologin tai lasten-psykiatrin ammattia tai sosiaalihuollon ammatillisen henkilöstön kelpoisuusvaatimuksista annetun lain (272/2005) 3 §:n tai 14 §:n mukainen sosiaalityöntekijän kelpoisuus. Lisäksi asiantuntija-avustajalla tulee olla tehtävän hoitamisen edellyttämä täydennys- ja lisäkoulutus, kokemusta työskentelystä eroperheiden kanssa sekä riittävä suomen tai ruotsin kielen taito.

17 d §
Asiantuntijapalveluiden korvaaminen
Valtio maksaa asiantuntijapalveluiden järjestämisestä vastuussa olevalle kunnalle korvauksen asiantuntija-avustajan käyttämisestä huoltoriitojen tuomioistuinsovittelussa. Korvaus maksetaan laskennallisena päiväkohtaisena korvauksena sovitteluistunnossa avustamisesta, tuntiperusteisena korvauksena istunnon ulkopuolella suoritetuista toimenpiteistä sekä sovittelun aiheuttamista matka- ja majoituskuluista sekä päivärahasta, mikäli sovittelu toimitetaan käräjäoikeuden hallinnollisen kanslian sijaintikunnan tai erikseen sovitun asiantuntija-avustajan pääasiallisen työskentelypaikkakunnan ulkopuolella. Valtioneuvoston asetuksella säädetään tarkemmin päivä- ja tuntiperusteisen korvauksen suuruudesta, toimenpiteistä, joista tuntiperusteinen korvaus maksetaan sekä korvattavista kuluista.
———
Tämä laki tulee voimaan    päivänä      kuuta 20  .

—————

2.
Laki
riita-asioiden sovittelusta ja sovinnon vahvistamisesta yleisissä tuomioistuimissa annetun lain 5 §:n ja 10 §:n (394/2011) muuttamisesta

Eduskunnan päätöksen mukaisesti 
lisätään riita-asioiden sovittelusta ja sovinnon vahvistamisesta yleisissä tuomioistuimissa annetun lain (394/2011) 5 §:ään uusi 3 momentti ja 10 §:ään uusi 2 momentti, jolloin nykyinen 2 momentti siirtyy 3 momentiksi, seuraavasti:

5 §
Sovittelija ja sovittelijan avustaja
Asiaa sovittelemaan määrätään sovittelija. Sovittelijana toimii asiaa käsittelevän tuomioistuimen tuomari.
Sovittelun kohteena olevassa asiassa tarvittavan asiantuntemuksen turvaamiseksi tai sovittelun edistämiseksi muuten sovittelija voi osapuolten suostumuksella käyttää avustajaa. Sovittelija nimeää avustajan saatuaan valinnalle osapuolten hyväksymisen. Avustajan palkkion ja korvauksen hänen kuluistaan suorittavat osapuolet. 
Lapsen huoltoa ja tapaamisoikeutta koskevassa asiassa korvaus sovittelijan nimeämän, lapsen huollosta ja tapaamisoikeudesta annetun lain (361/1983) 17 a—b §:ssä tarkoitetun asiantuntija-avustajan käyttämisestä maksetaan valtion varoista. 

10 §
Lapsen asemaa ja oikeutta koskevat asiat
Lapsen asemaa ja oikeutta koskevista asioista voidaan tuomioistuimessa sovitella niitä, jotka koskevat lapsen elatusta tai lapsen huoltoa ja tapaamisoikeutta. Tuomio-istuinsovittelu on toteutettava siten, että lapsen etu turvataan. Harkitessaan, voidaanko sovinto vahvistaa, tuomioistuimen on otettava huomioon lapsen huollosta ja tapaamisoikeudesta annetun lain (361/1983) sekä lapsen elatuksesta annetun lain (704/1975) säännökset.
Lapsen huoltoa, tapaamisoikeutta ja elatusta koskevassa asiassa sovitteluistunto tulee järjestää viipymättä, kuitenkin viimeistään kuuden viikon kuluessa siitä, kun tuomioistuin on tehnyt päätöksen sovittelun aloittamisesta, ellei ole erityistä syytä toimia toisin.
Sovinto, joka vahvistetaan 1 momentin mukaisesti sovitellussa asiassa, rinnastetaan tuomioistuimen päätökseen tai tuomioon näissä asioissa.
———
Tämä laki tulee voimaan    päivänä      kuuta 20  .

—————

3.
Laki
sosiaalihuoltolain (710/1982) 17 §:n muuttamisesta
Eduskunnan päätöksen mukaisesti
muutetaan sosiaalihuoltolain (710/1982) 17 §:n 2 momenttia, sellaisena kuin se on laissa 581/2008, seuraavasti:

17 §
Sosiaalipalvelut
— — — — — — — — — — — — — — 
Kunnan on myös huolehdittava lasten ja nuorten huollon, kehitysvammaisten erityishuollon, vammaisuuden perusteella järjestettävien palvelujen ja tukitoimien sekä päihdyttävien aineiden väärinkäyttäjien huoltoon kuuluvien palveluiden, lastenvalvojalle säädettyjen tehtävien ja muiden isyyden selvittämiseen ja vahvistamiseen, ottolapsineuvontaan, perheasioiden sovitteluun, lapsen huoltoa ja tapaamisoikeutta koskevan päätöksen täytäntöönpanossa toimitettavaan sovitteluun kuuluvien toimenpiteiden ja lapsen huoltoa ja tapaamisoikeutta koskevan asian tuomioistuinsovitteluun kuuluvien asiantuntijapalveluiden sekä omaishoidon tuen ja muiden sosiaali-palveluiden järjestämisestä sekä kuntouttavasta työtoiminnasta annetussa laissa (189/2001) säädetyistä tehtävistä sen mukaan kuin niistä lisäksi erikseen säädetään. (28.12.2012/910)
— — — — — — — — — — — — — — 
———
Tämä laki tulee voimaan    päivänä      kuuta 20  .

—————
Helsingissä  päivänä      kuuta 20  

Pääministeri
JYRKI KATAINEN

Oikeusministeri Anna-Maja Henriksson

Asetusluonnos

Valtioneuvoston asetus
kunnalle maksettavasta korvauksesta asiantuntijapalveluiden järjestämisestä huoltoriitojen tuomioistuinsovitteluun
Annettu Helsingissä    päivänä   kuuta 20
—————

Valtionneuvoston päätöksen mukaisesti, joka on tehty oikeusministeriön esittelystä,
 säädetään lapsen huollosta ja tapaamisoikeudesta annetun lain (361/1983) 17 d §:n nojalla, sellaisena kuin se on laissa xxxx:

1 § 

Soveltamisala
Lapsen huollosta ja tapaamisoikeudesta annetun lain 3 a luvussa tarkoitetun asiantuntija-avustajan käyttämisestä kunnalle maksettava korvaus määrätään tässä asetuksessa säädettyjen perusteiden mukaisesti.

2 § 
Korvaus sovitteluistunnosta
Tuomioistuin maksaa asiantuntija-avustajien järjestämisestä vastuussa olevalle kunnalle asiantuntija-avustajan käyttämisestä kultakin sovittelupäivältä kiinteän päiväkohtaisen korvauksen, jonka määrä on 300 euroa istuntopäivältä. Korvaus sisältää asiantuntija-avustajan perehtymisen soviteltavaan asiaan ja avustamisen sovitteluistunnossa. 

3 § 
Korvaus asiantuntija-avustajan muista toimenpiteistä
Jos asiantuntija-avustaja suorittaa sovitteluun liittyviä toimenpiteitä sovitteluistunnon ulkopuolella, kunnalle maksetaan siitä korvauksena 40 euroa alkavalta tunnilta. Korvausta ei makseta matka-ajalta.

4 §
Matka- ja majoituskustannukset
Asiantuntija-avustajan matka- ja majoituskulut sekä päiväraha korvataan kunnalle, mikäli asiantuntija-avustaja joutuu tehtävässään matkustamaan käräjäoikeuden hallinnollisen kanslian sijaintikunnan tai muun sovitun pääasiallisen työskentelypaikkansa ulkopuolelle. 
Matka- ja majoituskustannusten sekä päivärahan korvaamiseen sovelletaan valtion matkustussääntöä. 

5 § 
Laskutus
Sovittelun päätyttyä asiantuntijapalvelun järjestämisestä vastuussa olevan kunnan on toimitettava tuomioistuimelle kahtena kappaleena lasku, jossa on selvitettävä:
1) asia, johon korvausvaatimus liittyy,
2) päiväkohtainen korvaus istuntopäivittäin yksilöitynä, 
3) korvaus sovitteluistunnon ulkopuolella tehdystä toimenpiteestä, sen peruste ja siihen käytetty tuntimäärä,
4) kulukorvaukset eriteltyinä,
5) maksatusta varten tarvittavat tiedot.

—————
Tämä asetus tulee voimaan   päivänä      kuuta 2013.

Helsingissä    päivänä      kuuta 20

Oikeusministeri Anna-Maija Henriksson

Hallitusneuvos Heikki Liljeroos