Oikeusministeriö
oikeusministerio@om.fi

Lausuntopyyntö 11.4.2012, OM 17/41/2011

Lausunto pikaluottolainsäädännön muuttamisesta

Olette pyytänyt lausuntoa pikaluotto 2011 -työryhmän mietinnöstä. Kuluttajavirasto esittää lausuntonaan seuraavaa:

Kuluttajavirasto kannattaa työryhmän ehdotuksia. Kuluttajavirasto oli edustettuna työryhmässä ja katsoo, että mietinnössä on seikkaperäisesti arvioitu pikaluottojen sääntelyn nykytilaa ja lainsäädäntöuudistusten tarvetta sekä ehdotettu perusteluja lainsäädäntömuutoksia. 

Mietinnössä ehdotetaan muutettaviksi kuluttajansuojalain kuluttajaluottoja koskevaa 7 lukua, lakia eräiden luotonantajien rekisteröinnistä sekä korkolain säännöstä lain tahdonvaltaisuudesta. Ehdotusten pääasiallisena tarkoituksena on vähentää pikaluotoista aiheutuvia velkaongelmia. Lisäksi ehdotetaan alennettavaksi vastapuolen maksettavaksi tuomittavien oikeudenkäyntikulujen enimmäismääriä niin sanotuissa summaarisissa asioissa. 

Mietintö sisältää ehdotuksen hintasääntelyksi kuluttajansuojalain kuluttajaluottoja koskevaan 7 lukuun. Ehdotuksen mukaan asetettaisiin korkokatto eli enimmäiskorko, jota luotonantaja voisi periä luotosta kuluttajalta. Hintasääntelyn toteuttamiseksi esitetään kaksi vaihtoehtoista tapaa. Työryhmä ehdottaa hintasääntelyn toteuttamista ensisijaisesti vaihtoehdon II mukaisesti. Kuluttajavirasto kannattaa vaihtoehdon II mukaista toteutusta. 

Vaihtoehdon II mukaisesti luottokustannusten enimmäismäärä rajataan luoton todellisen vuosikoron perusteella. Kuluttajavirasto katsoo, että todelliseen vuosikorkoon perustuva korkokatto on ennakoitavuuteen ja oikeusvarmuuteen liittyvillä perusteilla selkeämpi sääntelyvaihtoehto.  

Sen sijaan vaihtoehdon I mukaisesti kuluttajalta saisi säännellyn vuotuisen koron lisäksi periä erikseen tietyt luottokustannukset. Lainmukaisten kohtuullisten luottokustannusten tulkintaa ei voida tyhjentävästi määritellä etukäteen. Siten vaihtoehdon I mukaisen säännöksen noudattamisen valvonta edellyttäisi tulkintalinjausten luomista, mikä veisi lain voimaan tultua aikaa ja vaatisi viranomaisresursseja. Säännöksen tulkinnan ja valvonnan kannalta vaihtoehto II on siten huomattavasti selkeämpi ja nopeammin markkinoihin vaikuttava.

Kuluttajavirasto kannattaa Etelä-Suomen aluehallintoviraston tiedonsaantioikeuksien ja valvontakeinojen parantamista ehdotetulla tavalla. Kuluttajavirasto kiinnittää kuitenkin tässä yhteydessä huomiota siihen, että myös kuluttaja-asiamiehen valvontakeinojen uudistamista tulisi selvittää. Kuluttaja-asiamiehen valvontatoiminnan keskeinen keino, markkinaoikeuden määräämä kielto, on toimiva tapauksissa, joissa on kyse uuden ratkaisukäytännön hankkimisesta. Sen sijaan käytössä olevat valvontakeinot eivät sovi tilanteeseen, jossa on kyse selkeästä lainrikkomuksesta. Nykyinen järjestelmä mahdollistaa yrityksille keinot pitkittää prosessia selvissäkin tapauksissa. Valvonnan toimivuuden ongelmat ovat näkyneet myös pikaluottojen valvonnassa.

Kuluttajavirasto pitää erityisen tärkeänä, että asian valmistelu etenisi lausuntokierroksen jälkeen nopeasti ja että mahdolliset lainmuutokset siten myös vahvistettaisiin ja tulisivat voimaan mahdollisimman pian. 

Päivi Hentunen	Paula Hannula
ylijohtaja	lakimies