HELSINGIN KÄRÄJÄOIKEUS		LAUSUNTO
Porkkalankatu 13
00180 Helsinki

				25.4.2012

Oikeusministeriö
PL 25
00023 Valtioneuvosto

Asia: Lausunto Pikaluotto 2011 -työryhmän mietinnöstä

Viite: Oikeusministeriön lainvalmisteluosaston  pyyntö 11.4.2012 OM 17/41/2011

	Pyydettynä lausuntona Helsingin käräjäoikeus esittää seuraavaa:

	Summaarisina riita-asioina käsiteltävät pikaluottovelkomukset ovat kasvaneet vuodesta 2008 voimakkaasti. Helsingin käräjäoikeudessa oli vuonna 2011 arviolta 32 prosenttia summaaristen riita-asioiden kokonaismäärästä 44.595 pikaluottovelkomuksia eli noin 14.300.
 
	Työryhmän mietinnöstä ilmenee, että kun tarkastelu on kohdennettu ulosottorekisterissä niihin luotonantajiin, joiden tiedetään tarjoavan pääasiassa pikaluottoja, on vuonna 2011 vireille tulleiden asioiden lukumääräksi saatu yhteensä noin 15.000.  Ulosottorekisterin kokonaisluvuista puuttuvat kokonaan ne ulosotossa perittävänä olevat pikaluottoihin liittyvät saatavat, jotka on myyty perintätoimistoille. Perintätoimistojen lukumäärä on vuodesta 2008 melkein kaksinkertaistunut. Osa alan uusista yrityksistä ei noudata luotonannossaan lain säännöksiä. 

	Vuonna 2011 ulosottoasioista noin 46 prosenttia kohdistui henkilöihin, jotka vireilletulovuonna täyttivät 20-29 vuotta. Käräjäoikeudessa on viime aikoina kiinnitetty huomiota siihen, että yhä enemmän myös naiset ja erityisesti keski-ikäiset naiset ovat pikaluottokierteessä. Osa pikaluottokierteistä johtuu ongelmapelaamisesta. Pikaluottoja maksetaan myös uusilla pikaluotoilla.  

	Käräjäoikeuden käsityksen mukaan pikaluottovelkomusten kasvu johtuu luoton vakuudettomuudesta ja luotonsaannin helppoudesta sekä nopeudesta. Pikaluottoihin liittyvät ongelmat eivät ole käräjäoikeuden näkökulmasta tarkasteltuna vähenemässä. Pikaluotonantajien kohderyhmä näyttää lankeavan helposti toiveajattelussaan syveneviin rahoitusvaikeuksiin. Nuoria eivät tulevaisuuden rahahuolet pikaluottoja otettaessa kiinnosta.	 

	Laki eräiden luotonantajien rekisteröinnistä 
	Pikaluottoja tarjoavien yritysten ja muiden lain soveltamisalaan kuuluvien luotonantajien on täytettävä eräiden luotonantajien rekisteröinnistä annetussa laissa mainitut edellytykset, jotta ne voidaan rekisteröidä Etelä-Suomen aluehallintoviraston pitämään luotonantajarekisteriin ja jotta ne voivat tarjota kuluttajaluottoja. Aluehallintoviraston tulee kieltää kuluttajaluottojen tarjoaminen, jota harjoitetaan lainvastaisesti ilman rekisteröintiä. Aluehallintovirasto voi myös antaa varoituksia tai kieltää osaksi tai kokonaan luotonantajan toiminnan enintään kuudeksi kuukaudeksi.

	Valvontaviranomaisen tiedonsaantioikeuden laajentaminen siltä osin kuin se on valvonnan kannalta välttämätön, on tarpeellinen uudistus. Samoin uhkasakon antamisharkintavallan lisääminen silloin, kun asia olisi syytä saattaa tutkittavaksi mahdollisena luotonantajarikoksena.

Luottokustannusten kohtuullisuudesta
Luottokustannusten kohtuullisuutta voidaan arvioida kuluttajasuojalain 4 lukuun sisältyvän kohtuuttomia sopimusehtoja koskevan sääntelyn nojalla. Viime kädessä kohtuuttoman 	suurten luottokustannusten periminen voi täyttää myös rikoslain 36 luvun 6 §:ään sisältyvän kiskonnan tunnusmerkistön.

Kuluttajalta perittävät tekstiviestikulut (kuluttajansuojalaki 13 §)
Ehdotus siltä osin, kun luottoa markkinoitaessa, sitä myönnettäessä tai muussa luottosuhteeseen liittyvässä asioinnissa ei saisi käyttää lisämaksullista tekstiviestipalvelua tai multimediapalveluja, on kannatettava. 

Luotonantaja tai -välittäjä ei saisi jatkossa periä kuluttajalta maksuja esimerkiksi kuluttajan tekstiviestillä tekemästä lainahakemuksesta tai mahdollisesta vahvistusviestistä taikka myöhemmin luottosuhteen kuluessa mahdollisesti tekstiviestillä tehtävistä toimenpiteistä, kuten eräpäivän siirtämisestä.

Ehdotettu sääntely voi tosin käräjäoikeudenkin käsityksen mukaan johtaa siihen, että ongelmat siirtyvät puhelinpalveluihin. 

Kuluttajan luottokelpoisuuden arviointi (kuluttajansuojalaki 14 §)
Luottokelpoisuuden arviointi suoritetaan yleensä tarkistamalla, onko luotonhakijalla maksuhäiriömerkintöjä. Luottotietojen tarkistaminen on tarpeen myös rahamäärältään pienehköjen kertaluottojen osalta. 

Velkojan tulisi myös riittävän nopeasti saada ulosottokelpoinen ratkaisu pikaluottovelkomuksesta. Nopea maksuhäiriömerkintä ainakin hidastaisi ongelma-asiakkaiden luottokertymiä. Käräjäoikeudessa on tosin ilmennyt tapauksia, joissa velallinen on hakenut useampia pikaluottoja eri yrityksiltä saman päivän aikana. Kun nämä pikaluottovelkomukset tulevat käräjäoikeuteen kaikki eri velkojien juttuina, saatavakohtaiset perintäkulut ja oikeudenkäyntikulut korottavat velkataakkaa nopeasti.

Hintasääntely (kuluttajasuojalaki 17 a §)
Vaihtoehto II:n mukaan luoton todellinen vuosikorko ei saisi ylittää tiettyä rajaa, joka olisi korkolaissa tarkoitettu viitekorko lisättynä 35-49 prosenttiyksiköllä. Tämänhetkisellä viitekorolla korkokatto olisi (36-50) prosenttia. Luoton todellista vuosikorkoa laskettaessa otettaisiin huomioon luoton korko sekä luoton johdosta perittävät muut luottokustannukset. Sääntelyn ehdotetaan koskevan vain alle 1.000 euron suuruisia luottoja.

Käräjäoikeus on vaihtoehto II:n kannalla. Sääntelyn yksinkertaisuus summaarisissa asioissa on resurssit huomioon ottaen tehokkuuden ja nopeuden tae. 

Vaihtoehto I:n mukaan kuluttajalta saisi luottosuhteen johdosta periä vuotuista korkoa, joka 	on enintään kulloinkin voimassa oleva korkolaissa tarkoitettu viitekorko lisättynä 30 prosenttiyksiköllä. Koron lisäksi kuluttajalta saisi periä kyseisen luoton myöntämiseen liittyvät, hyvän luotonantotavan mukaisista toimista aiheutuvat kohtuulliset luottokustannukset. Korko on perittäessä yksilöitävä ja muiden luottokustannusten perusteesta ja kokonaismäärästä on sovittava kuluttajaluottosopimuksessa. Luoton myöntämiseen liittyvien kohtuullisten luottokustannusten määrä ja siten myös luoton todellisen vuosikoron enimmäismäärä vaihtelisivat tapauksesta riippuen.

Kumpaakaan ehdotettua säännöstä ei sovellettaisi hyödykesidonnaisiin luottoihin eikä myöskään luottoihin, jos luottoraja tai luoton määrä on vähintään 1.000 euroa. Joka tapauksessa käräjäoikeus pitää tärkeänä, että kohtuullisen luotto- ja viivästyskoron määrän arvioimiseen saadaan riittävän yksinkertaiset ja selkeät työkalut. Mikäli arviointi edellyttäisi harkintaa, se lisäisi tuomareiden työtä ja vaatisi lisää resursseja. 

Korkolaista
Kuluttajaluotoista perittävistä viivästyskorkoista säädetään korkolaissa. Säännökset ovat kuluttajan hyväksi pakottavia. Lakiin sisältyy säännös, jonka mukaan jos velallinen näissä tapauksissa on viivästyksen varalta sitoutunut viivästyskoron sijasta tai sen lisäksi maksamaan provisiota, palkkiota tai vastaavaa toistuvaa suoritusta, sitoumus on tehoton siltä osin kuin viivästyskoron ja mainitun suorituksen yhteenlaskettu määrä ylittää laissa säädetyn enimmäisviivästyskoron.

Ehdotuksen mukaan korkolain pakottavuuden kiertämisen estämistä koskevaa säännöstä täsmennettäisiin siten, että siinä nimenomaisesti kiellettäisiin myös kertaluonteisten suoritusten vaatiminen kuluttajalta, kuten maksuviivästystilanteessa kuluttajalta vaadittavat sopimussakot. 

Santrassa viivästyskorkoprosentin maksimi on 99, 999 %. Eräs perintätoimisto kysyi, miten asiakkaan kanssa sovittu 336 %:n luottokorko, jota voi periä luottoajan lisäksi 180 päivää, merkitään Santraan. Kohtuullisuutta arvioitaessa käräjäoikeuden tiedossa tulee olla luottokoron määrä ja eräpäivä. Kun perintätoimistolle annetaan lupa käyttää Santraa, olisi samalla vaadittava yritystä toimimaan hyvän luotonanto- ja perintätavan mukaisesti.

Kun kyse on ammattimaisesti perintätehtävää suorittavasta yhtiöstä ja sen kuluttajalle tarjoamasta luotosta, sen toimintaa sääntelee kuluttajansuojalaki.  Ankarat viivästysseuraamukset eivät tue velkojen maksua, vaan aiheuttavat kohtuutonta lisärasitusta velallisille. 

Kuluttajansuojalaki kieltää kohtuuttomat ja sopimattomat ehdot. Saatavien perinnästä annetun lain 4 §:n mukaan perinnässä ei saa käyttää hyvän perintätavan vastaista tai muutoin velallisen kannalta sopimatonta menettelyä. Perinnässä ei saa aiheuttaa velalliselle kohtuuttomia tai tarpeettomia kuluja taikka tarpeetonta haittaa. 

Sopimusvapaudesta huolimatta kuluttajille tarkoitetun vakuudettoman luoton peruskoron ollessa satoja prosentteja luottoajan ja korkolain 4 §:n 2 momentin mukaan sen lisäksi 180 päivää, ehtoa olisi pidettävä kohtuuttomana ja sen vuoksi tehottomana.  Siihen perustuvaa 	perintää olisi pidettävä hyvän perintätavan vastaisena ja sopimattomana. Satojen prosenttien peruskorkovaatimukset ovat uusi ilmiö vakuudettomien luottojen osalta. Luottoaikoja pidentämällä eli eräpäiviä siirtämällä kohtuuttomuus vain lisääntyy. Käräjäoikeus vertaa peruskorkoprosenttia korkolain 4 §:n 1 momentin mukaiseen viivästyskorkoon, joka tällä hetkellä on 8 % ja toteaa, että tämäkin vertailu jo itsessään osoittaa satoja prosentteja käsittävän korkoprosentin kohtuuttomuuden. Mainittua korkeaa korkoprosenttia ei voida pitää kohtuullisena, vaikka viivästyskorko laskee lakisääteisen viivästyskoron tasolle 180 vuorokauden kuluttua siitä, kun velka on kokonaisuudessaan erääntynyt (korkolaki 4 § 2). 

Edellä kerrotun perusteella on selvää, että tiukemmalle sääntelylle on tarvetta vaikka osaan lieveilmiöistä voitaneen puuttua myös oikeuskäytännön kautta.

Vastapuolen maksettavaksi tuomittavat oikeudenkäyntikulut summaarisissa asioissa
Käräjäoikeus pitää perusteltuna vastapuolen maksettavaksi tuomittavien oikeudenkäyntikulujen enimmäismäärän porrastamista velan pääoman perusteella. On ollut tuskallista seurata tilanteita, joissa pelkkä täytäntöönpanoperusteen hakeminen kasvattaa velallisen velkasaldoa moninkertaiseksi alkuperäiseen velkapääomaan verrattuna.

Oikeusministeriön asetus vastapuolen maksettavaksi tuomittavista oikeudenkäyntikuluista oikeudenkäymiskaaren 21 luvun 8 c §:ssä tarkoitetuissa asioissa
Haastehakemusten toimittaminen käräjäoikeudelle on sähköisen asioinnin kehittymisen myötä helpottunut. Selvää on, että se on vähentänyt haastehakemuksen toimittamisesta aiheutuvia kustannuksia. Kun samanlaisia velkomusta koskevia haastehakemuksia on tuhansia, käsitys haastehakemuksen vaatimasta työmäärästä on tietokoneaikakaudella luonnollisesti muuttunut. Summaarisissa asioissa vastapuolen maksettavaksi tuomittavien oikeudenkäyntikulujen enimmäismäärien alentaminen on näin ollen perusteltua.

Vaikutukset kuluttajien ja luotonantajien asemaan
Käräjäoikeuden käsityksen mukaan nykyisten tyyppisten pienten, lyhytaikaisten rahaluottojen tarjonta on johtanut siihen, että perintätoimistojen lukumäärä on kasvanut ja erityisesti uusilla perintätoimistoimistoilla on ilmennyt kyseenalaisia hyvän luotonantotavan vastaisia menettelyjä. Sen vuoksi hintasääntely on kuluttajien kannalta hyvin perusteltua. Mikäli kohtuuttomat ja epäselvät pikaluottovelkomukset vähenevät, summaaristen velkomusten käsittely käräjäoikeuksissa nopeutuu. 

Käräjäoikeus ei pidä tarpeellisena kokonaan estää pienten rahaluottojen tarjoamista kuluttajille. Kun pikaluottoihin turvautuminen kuitenkin selkeästi johtaa yhä useampia taloudellisiin rahavaikeuksiin, ei ole perustetta sallia täysin villiä ja vapaata pikaluottojen tarjontaa. Vastuuta on siirrettävä myös luotonantajille. Tuomioistuintenkaan ei tulisi antaa velkojille oikeusturvaa kohtuuttomia ehtoja sisältävien pikaluottojen osalta ainakaan silloin, kun velkojan menettely lähentelee kiskontaa. 

Ehdotettujen muutosten vaikutus velkomusasioiden käsittelyyn käräjäoikeuksissa
Mikäli luottojen hintasääntelyn johdosta pikaluottojen tarjonta vähenee, myös pikaluotoista	aiheutuvat velkomustuomiot vähenevät. Käräjäoikeus ei sen sijaan usko vastapuolen maksettavaksi tuomittavien oikeudenkäyntikulujen enimmäismäärän tuntuvankaan alentamisen johtavan velkomustuomioiden määrän kasvuun. Sen sijaan kun haastehakemuksen täyttö oikeushallinnon sähköisellä asiointisivulla yleistyy, on oletettavaa, että velkomustuomioiden määrä kasvaa.

Erityisen kohtuuttomiksi kuluttajien kannalta ovat käytännössä muodostuneet 100 euron pikaluottovelkomukset saatavakohtaisine perintä- ja oikeudenkäyntikuluineen. Tämä on tullut selväksi myös summaaristen käsittelijöille monien velallisten sähköpostitse tai puhelimitse otettujen yhteydenottojenkin perusteella. Kohtuuttomuuden vahvistamista ei ole käsittelijöidenkään taholta pidetty oikeudenmukaisena.

Kun Suomen Pienlainayhdistys ry:n mukaan kaikista kulutusluotoista 0,5 % on pikalainoja ja Helsingin käräjäoikeuden vuoden 2011 summaarisista velkomusasioista arviolta n. 32 prosenttia on pikaluottovelkomuksia, voidaan päätellä, että tilanne ei ole tasapainossa. Nykyinen järjestelmä tulee yhteiskunnalle kalliiksi ja pikaluottovelkomusten kasvu on huolestuttava kehityssuunta.  

Käräjäoikeuden kokemuksen perusteella on ilmeistä, että perintätoimistot pyrkivät saamaan toiminnastaan maksimituoton ja esimerkiksi vaativat säännönmukaisesti saatavakohtaisia enimmäismääriä perintä- ja oikeudenkäyntikuluja. Kohtuusharkinnalle ei juuri ole sijaa, kun laki on määritellyt enimmäismäärät saatavakohtaisesti. Joka tapauksessa summaaristen käsittelijöiden kannalta on tärkeää, että lainmuutokset ovat riittävän yksiselitteisiä ja yksinkertaisia soveltaa.

Näyttäisi siltä, että vakuudetonta pikaluottoa ei saisi myöntää henkilöille, jotka ovat taipuvaisia toiveajatteluun ja ovat lyhytnäköisiä raha-asioissaan. Samat henkilöt ovat myös osoittautuneet varsin passiivisiksi vastaamaan haastehakemuksiin, joten yleensä asia ratkaistaan yksipuolisella tuomiolla. Osa perintätoimistoista pyrkii myös haastehakemuksissa pääomittamaan korkonsa kertomatta eräpäiviä ja luottokoron määrää, joten ehtojen kohtuuttomuus jää käsittelijältä huomaamatta. 

On tärkeää, että luotonantajalla on velvollisuus luotonhakijan luottotietojen tarkistamiseen myös rahamäärältään pienehköjen kertaluottojen osalta. Käräjäoikeus kannattaa myös lämpimästi perintäalan itsesäätelyä. 

Joidenkin henkilöiden kohdalla pikalainat ovat olleet velkaantumisen kannalta keskeinen tekijä. Osa on saanut vanhemmiltaan varat lainojen maksuun. Lukuisissa puhelinkeskusteluissa asiakkaiden kanssa on käynyt ilmi, että perintä- ja oikeudenkäyntikulujen määrää pidetään erityisesti pienten velkomusten osalta kohtuuttomana, joten ehdotetuille muutoksille on tilaus.

Ehdotetut lakien ja asetuksen muutokset omalta osaltaan edesauttavat vähentämään pikaluotoista aiheutuvia velkaongelmia, mutta eivät poista niitä.

Lausunnon on valmistellut käräjätuomari  Merja Vainio

Laamanni Eero Takkunen