RYHMÄKANNEtTA KOSKEVA KUULEMISTILAISUUS

Oikeusministeriö on 2.5.2005 päivätyllä kirjeellä pyytänyt Elinkeinoelämän keskusliitto EK:n lausuntoa ryhmäkannetta koskevaa kuulemistilaisuutta varten. EK kiittää kutsusta kuulemistilaisuuteen ja lausuu kunnioittavasti seuraavaa.

Johdanto

EK on yhdessä muiden elinkeinoelämän järjestöjen kanssa vastustanut ryhmäkannetta koskevaa sääntelyä. Myös monet muut tahot ovat suhtautuneet ryhmäkanteeseen vähintäänkin epäilevästi, mikä käy ilmi myös ryhmäkannetyöryhmän selvityksestä.

Kuulemistilaisuuden kutsussa esitetään kysymyksiä, joiden perusteella näyttää siltä, että oikeusministeriössä on jo, odottamatta lausuntoja ryhmäkannetyöryhmän selvityksestä, tehty päätös ryhmäkannetta koskevan sääntelyn valmistelemisesta. Kuulemistilaisuudessa näyttäisi olevan kysymys ainoastaan siitä, minkälainen ryhmäkannejärjestelmä Suomeen tulee.

Ei ole hyvän lainvalmistelun periaatteiden mukaista, että useista ryhmäkanteen tarpeeseen, ominaisuuksiin ja taloudellisiin vaikutuksiin liitetyistä kielteisistä ja epäilevistä näkemyksistä huolimatta hanketta edistetään erityisen nopeasti, ilman varsinaista lausuntomenettelyä ja ainakin toistaiseksi ilman vaikutusarviointeja. Ryhmäkanteen vaihtoehtoja ei myöskään ole arvioitu riittävällä tavalla. Jos valmistelua jatketaan, EK pitää tärkeänä erilaisten ryhmäkannejärjestelmien taloudellisten vaikutusten ja mahdollisten vaihtoehtojen kattavaa selvittämistä.

EK vastustaa ryhmäkannetta kaikissa esillä olleissa muodoissa. Siltä varalta, että ryhmäkannetta koskevaa lainsäädäntöä kuitenkin valmistellaan, EK esittää jäljempänä yleisiä näkökohtia ryhmäkanteesta sekä vastaa kuulemistilaisuuskutsussa esitettyihin kysymyksiin.

Yleistä ryhmäkanteesta

Ryhmäkanteen käyttö vahingonkorvausasioissa on ongelmallista riippumatta siitä, millä oikeudenalalla liikutaan. Vahingonkorvausasioissa on yhtäältä rikastumiskiellon ja toisaalta täyden korvauksen periaatteen takia arvioitava kunkin vahingonkärsijän vahingon määrä erikseen. Tämä ei ole mahdollista ryhmäkanteen muodossa. Ainakaan vahingonkorvausasioissa ryhmäkanne ei tuo prosessitaloudellisia etuja, vaan todennäköisesti lisää kustannuksia.

Hinnanalennusvaatimuksen sisältävät, esimerkiksi irtaimen kauppaan liittyvät suurta vahingonkärsijäjoukkoa koskettavat vaatimukset ovat puolestaan tyypillisesti intressiltään vähäisiä. Prosessioikeutta kehitettäessä on tähän asti pyritty mieluummin vähentämään kuin lisäämään vähäisten asioiden käsittelyä tuomioistuimissa. Vähäisten asioiden käsitteleminen ryhmäkanteena johtaa väistämättä tilanteeseen, jossa ainoastaan kantajien asiamiehellä on merkityksellinen taloudellinen intressi asian ajamiseen. Yksittäisellä vahingonkärsijällä ei ole taloudellista kannustinta asian ajamiseen, eikä erityisesti kuluvastuun kantamiseen. Viimeksi mainittu johtaa siihen, että ryhmän asiamiehen on toimittava jonkinlaisen riskisopimuksen perusteella.

Kuluvastuun täydellinen epäsuhta jutun intressiin nähden johtaa siihen, että vastuuta vastapuolen kuluista pyrittäisiin häivyttämään kaikin keinoin. Lopputuloksena vastaajana oleva elinkeinonharjoittaja ei voittaessaan jutun voisi saada korvausta oikeudenkäyntikuluistaan. Ryhmäkanne olisi tällöin elinkeinonharjoittajan kannalta pelottava painostusväline.

Ryhmäkanteeseen liittyvistä väitetyistä prosessikustannusten säästöistä ei ole esitetty luotettavaa selvitystä. Sekä tuomioistuimelle että kantajajoukolle aiheutuu merkittäviä kustannuksia asian luonteen arvioinnista, ryhmän muodostamisesta, jutun ajamisesta sekä mahdollisesti voitettujen varojen hallinnoinnista ja jakamisesta. On huomattava, että asianajajien taholta ryhmäkannetta ei ole pidetty millään tavalla välttämättömänä instrumenttina.

Ryhmäkanteeseen liittyy useita asianajajaoikeudellisia ja asianajajan toimintaan liittyviä eettisiä ongelmia, jotka on asian arvioinnissa pidettävä esillä ja mahdollisessa jatkovalmistelussa ratkaistava. Erityisesti näitä aiheutuu kantajien intressien erilaisuudesta.

Edellä esitettyjen kielteisten seikkojen lisäksi ryhmäkannejärjestelmän olemassaolo vaikuttaa epäedullisena seikkana silloin, kun ulkomainen yritys arvioi Suomen houkuttelevuutta sijoituskohteena.

Kuulemistilaisuudessa käsiteltävät kysymykset

Mikäli ryhmäkanteen valmistelua jatketaan elinkeinoelämän vastustuksesta huolimatta, ryhmäkanteen soveltamisalan tulisi olla mahdollisimman suppea. Jatkovalmistelussa tulee kuitenkin pystyä selkeästi osoittamaan ne oikeusturvanäkökohdat, jotka edellyttävät ryhmäkanteen käyttöön ottamista. Tämä lisäksi olisi voitava osoittaa, että ryhmäkanne on oikea ja kustannustehokas tapa ratkaista mahdolliset ongelmat. Arviointia tehtäessä on otettava huomioon, että esimerkiksi kuluttajansuojajärjestelmä on Suomessa jo nyt kattava ja sisältää kuluttajan kannalta edullisia riidanratkaisukeinoja. Ympäristövahinkojen ja sijoittajansuojakysymysten osalta tulee ottaa huomioon se, ettei ryhmäkanne ylipäätään sovellu vahingonkorvausasioihin, mikäli noudatetaan suomalaisia oikeusperiaatteita.

EK pitää viranomaisaloitteista ryhmäkannetta selvästi parempana vaihtoehtona kuin yksityis- ja järjestöryhmäkanteita. Viimeksi mainittuihin liittyy erityisesti pelko siitä, että järjestöllä (esimerkiksi jutun ajamista varten perustettu yhdistys) ei ole kykyä vastata vastapuolen oikeudenkäyntikuluista tappioon päättyneen jutun jälkeen. Mikäli yksityis- ja/tai järjestöryhmäkanteet tehdään mahdolliseksi, olisi luotava järjestelmä, jolla taataan vastapuolen oikeudenkäyntikulujen täysimääräinen korvaaminen. Tällainen järjestelmä voi olla esimerkiksi vakuuden tai talletuksen asettaminen ennen jutun käsittelyn käynnistymistä.

Viranomaisaloitteisen ryhmäkanteen osalta EK toteaa, ettei ole oikeuspoliittisesti perusteltua ryhtyä valtion varoilla ja kuluvastuulla ajamaan monimutkaisia yksityisoikeudellisia riita-asioita, joilla ei ilmeisesti tarvitsisi olla esimerkiksi prejudikaattimerkitystä.

EK pitää opt-in –vaihtoehtoa selvästi opt-out –vaihtoehtoa parempana. Opt-out –tyyppinen ryhmäkanne sopisi erityisen heikosti vallalla olevaan prosessuaaliseen ajatteluun. Sikäli kun jutussa annettu tuomio poistaisi ryhmään joutuneelta oikeuden itsenäisesti ajaa kannetta, on mahdollista, ettei järjestelmä olisi perusoikeuksienkaan näkökulmasta moitteeton.

Opt-out –vaihtoehdossa vain joidenkin kantajien yhteystiedot tunnettaisiin. Tämä tarkoittaisi pitkäaikaista ja kallista varojen hallinnointia sekä tarvetta ratkaista se, mitä ylijääneille varoille tehdään. Merkittävä osa voitetuista varoista saattaisi kulua hallinnointi- ja jakoprosessin hoitamiseen. Toisaalta varoihin oikeutettujen tavoittamiseksi järjestetyt ilmoitukset ja muut aktiiviset toimenpiteet pienentäisivät entisestään jaettavien varojen yhteismäärää. Muun ohessa olisi ratkaistava, kuuluisivatko selvityskulut kaikkien vai vain tuntemattomien korvauksen saajien kannettavaksi. 

Myös opt-in –vaihtoehtoon liittyy ryhmäkanteen yleisten ongelmien lisäksi monenlaisia erityisongelmia, kuten edellä käsitellyt kantajien toisistaan poikkeavat intressit. Nämä voivat ilmentyä esimerkiksi kanneperusteiden valinnassa tai silloin, kun vain osa ryhmän jäsenistä haluaisi sopia riidan.

EK ei keskustelun tässä vaiheessa ota kantaa siihen, tulisiko kuluttaja-asiamiehen voida nostaa ryhmävalitus kuluttajavalituslautakunnassa. EK suhtautuu kuitenkin yleisesti ottaen myönteisesti kuluttajavalituslautakuntaan ja sen toiminnan kehittämiseen.

Lopuksi

Jos ryhmäkannelainsäädäntöä ryhdytään EK:n vastustuksesta huolimatta valmistelemaan, EK osallistuu mielellään lainvalmisteluun voidakseen myötävaikuttaa siihen, että sääntelyssä otetaan tasapuolisesti huomioon kaikkien osapuolten edut.