OULUN KIHLAKUNNAN 
SYYTTÄJÄNVIRASTO
						p.K.vvvv

Oikeusministeriö

PL 25

00023 Valtioneuvosto

Lausuntopyyntönne 15.6.2005/5/66/2004

LAUSUNTO SYYTTÄJÄLAITOKSEN RAKENNE- JA RESURSSITYÖRYHMÄN LOPPUMIETINNÖSTÄ ( Lausuntoja ja selvityksiä 2005:17 )

Oikeusministeriö on pyytänyt Oulun kihlakunnan syyttäjänviraston lausuntoa syyttäjälaitoksen rakenne- ja resurssityöryhmän loppumietinnöstä. Esitän lausuntonani seuraavaa:

1	YLEISTÄ

Työryhmä on kehittänyt mietinnössään laskentamallin, jonka perusteella voitaisiin laskea syyttäjälaitoksen työtehtävien vaatima henkilöstömäärä henkilötyövuosiksi muutettuna. Esitetty laskentamalli on ensimmäisiä kunnianhimoisia yrityksiä mitoittaa ja kohdentaa laitoksen henkilöstöresurssit oikein. Vaikka malli sisältää joitakin kritiikille alttiita laskentaperusteita, joita mahdollisesti tulee tarkentaa, sitä voitaneen vahvoilla perusteilla käyttää jatkovalmistelun pohjana. 

Pidän perusteltuna sitä, että mietinnössä on laskettu resurssitarpeet erikseen syyttäjien ja toimistohenkilökunnan osalta, koska henkilöstöryhmien työtehtävät eroavat ratkaisevalla tavalla toisistaan. Toimistohenkilökunnan tehtävät rajoittuvat pääasiassa syyttäjän tehtävien tukitoimintoihin, minkä vuoksi sen resurssitarpeet voidaan mitoittaa suhdelukuna syyttäjätarpeen pohjalta. Vaikka toimistohenkilökunnalle on kehitetty ja todennäköisesti koulutuksen myötä kehitetään uudenlaisia toimenkuvia, syyttäjälaitoksen virkarakennetta on mahdollisesti tarkistettava toimistohenkilökunnan virkojen vapautuessa. Mihinkään automaattiin tässä suhteessa ei kuitenkaan ole syytä mennä vaan yksiköiden koko ja erityisolosuhteet tulisi aina ottaa yksittäistapauksissa huomioon. 

Jatkovalmistelussa tulisi ehdottomasti korostaa mietinnön sivulla 9 julkilausuttua periaatetta, että yksittäisen syyttäjän työmäärä tulee mitoittaa niin, että hän ehtii tehdä kaiken työnsä normaalin virka-ajan puitteissa. Tällä hetkellä eri yksiköissä saavutetut tulokset perustuvat kentältä kantautuneiden tietojen ja omakohtaisten havaintojeni mukaan joissakin tapauksissa palkattomaan ylityöhön, johon alimitoitetut resurssit pakottavat. Työn kuormittavuus työaikaa lisäämällä kasvaa valtavasti ja on omiaan lisäämään sairauspoissaoloja. Näin muodostuu tietynlainen oravanpyörä, jossa sovittuihin tuloksiin pääsemiseksi on aina vain lisättävä ylitöiden määrää.

Vuosien 2003 ja 2004 tilastolukujen valintaa laskentamallin pohjaksi voidaan pitää perusteltuna, joskin on huomattava, että ainakin seulontasäännösten tulkinnan muutos loppuvuonna 2004 on omiaan lisäämään nykysäännöksillä hovioikeuskäsittelyihin kuluvaa syyttäjien työaikaa vuodesta 2005 lukien. Ehdotetun kirjallisen rikosprosessin vaikutusta syyttäjien työmääriin on muualla - lähinnä ministeriötasolla - huomattavasti liioiteltu. Yhdyn täysin työryhmän kantaan siinä, että julkisuudessa esitettyihin laskelmiin kyseisen uudistuksen mukanaan tuomista työnsäästöistä sisältyy merkittäviä epävarmuustekijöitä.

Tietyistä puutteistaan huolimatta laskentamalli on selvästi osoittanut syyttäjälaitoksen henkilöstöresurssit tällä hetkellä liian pieniksi. Merkittävää on, että vaikka yksikkörakenteen muutosta ryhdyttäneen toteuttamaan 18 yksikön pohjalta, muutos tuo laskennallisesti vain kolmen henkilötyövuoden säästön lähinnä siitä, että hallintotyötä keskitetään. Toivon, että työryhmän työtä ei missään olosuhteissa käytettäisi perusteluna sille, että laitoksen henkilöstomäärää voitaisiin supistaa nykyisestä.  

2	RESURSSILASKELMISTA

Työryhmä on, laskiessaan syyttäjien resurssitarvetta, tukeutunut hyvin pitkälti pari vuotta sitten lanseerattuun jakoon, jossa juttukanta jaetaan tavanomaisiin, erittelemättömiin ja vaativiin asioihin. Lähtökohtaisesti näin voidaan menetellä eikä minulla ole tähän periaatteessa huomautettavaa. Varmasti jutut keskimäärin voidaan jaotella esitetyllä tavalla. Joissakin tilanteissa jako voi kuitenkin huomattavastikin vääristää ainakin alueille 
( yksiköihin ) kohdistuvaa laskennallista resurssitarvetta jo yksin siksi, että prosenttiosuudet lasketaan diaariperusteisesti ( s. 10 ). Pöytäkirjakohtainen laskentaperuste olisi tässä ja muutenkin mielestäni oikeudenmukaisempi, koska se kuvaa huomattavasti paremmin yksikön vuosittaista juttukantaa ja sen vaatimaa työmäärää.. 

Suurissa syyttäjäyksiköissä, joissa syyttäjillä avoinna olevien asioiden määrä on yleensä huomattava ja joissa jutut kasaantuvat merkittävästi tietyille vastaajille, suuri osa uusista pöytäkirjoista on kirjattava määräysten mukaan ns vanhoille diaarinumeroille. Koska rästi joissakin tapauksissa vain kasvaa vuosittain, laskentaperusteen vääristävä vaikutus kumuloituu vastaavasti. “Vääristymää” voitaisiin oikaista esimerkiksi tietyllä korjauskertoimella, joka ottaisi huomioon sen, kuinka paljon pöytäkirjoja yksikössä on diaarinumeroa kohden keskimäärin. Mietinnössä mainittua ( s 10-12 ) paikallisten olosuhteiden ja erityispiirteiden vaikutusta ei pidä muutenkaan aliarvioida resurssilaskelmia laadittaessa. 
Erityissyyttäjien ( talousrikossyyttäjät ) olemassaolo ei saisi vääristää sijoitusyksikön resurssitarvelaskelmia. Tavalla tai toisella on otettava huomioon se, että heidän työpanoksensa ei ole sidottu yksinomaan sijoitusyksikön juttuihin ja se, että he hoitavat vuositasolla vain muutaman diaari-asian, vaikka niiden vaatima työmäärä on toisaalta vähintäänkin sama kuin muilla syyttäjillä keskimäärin.  

Koulutukseen käytettävä työaika lisääntyy jatkuvasti. Nykyinen muutostahti ei voi olla lisäämättä vuosittaista koulutustarvetta. Kysyä kuitenkin sopii, voitaisiinko ainakin valtakunnallista koulutusta hieman vähentää ja jättää vastuuta siitä enemmän alue- ja yksikkötasolle. Näin säästettäisiin mahdollisesti muutama syyttäjähtv. Ne tulisi kuitenkin ohjata rikosasioiden käsittelyyn. Paljon esillä ollut esitutkintayhteistyö vaatisi mietinnön mukaan jopa 17 htv:n laskennallisen panostuksen jatkossa ( s. 20 ). Hämmennystä herättää, että luku ei sisälly mietinnön kohtien 3.2 ja 3.3 resurssitarvelaskelmiin

Toimistohenkilökunnan resurssitarve voidaan edellä lausutun mukaisesti laskea syyttäjiä koskevien henkilöstöresurssien pohjalta. Tällöin oikea suhdeluku olisi yksi sihteeri kahta syyttäjää kohti. Mikäli jatkossakin halutaan kehittää toimistohenkilökunnan toimenkuvia ja motivoida heitä tulokselliseen tiimitoimintaan, sivulle 14 kirjattua taulukkoa ei ole suurten yksiköiden osalta pidettävä perusteltuna ja tuskin edes mahdollisena. Synergia- ja muut edut eivät näissä yksiköissä ole niin merkittäviä, että suhdelukua voitaisiin muuttaa 1:2:sta 1:3:een.

3.	TOIMINTAYMPÄRISTÖN MUUTOKSISTA JA NIIDEN VAIKUTUKSISTA      			SYYTTÄJÄNTOIMEEN

Hyväksyn mietinnön kohtiin  4.1 - 4.4 kirjatut lausumat ja kannanotot sellaisinaan. Kohdassa 4.5 on pohdittu paikallisen syyttäjäntoimen rakenneuudistuksen vaikutusta resurssitarpeisiin. Aiemmin olen jo lausunut kannattavani vaihtoehto I eli 18 syyttäjäyksikön mallia. Mietinnön laskelmissa päädytään siihen, että uusien yksiköiden pälliköt käyttäisivät 50 % työajastaan johto- ja hallintotehtäviin. Muutama päivä sitten syyttäjälaitoksen kenttää informoitiin VKSV:n linjauksella, jonka mukaan laitoksen uusi strategia edellyttää jatkossa tulosohjauksen siirtämistä osaksi uusiin suuriin paikallisyksiköihin.Valtaosa uusista paikallisyksiköistä on kooltaan ja erityisolosuhteiltaan sellaisia, että päälliköt tuskin kykenevät ko strategialinjaukset huomioon ottaen juuri lainkaan panostamaan työaikaansa syyteasioiden hoitamiseen. Toisaalta johto- ja hallintoasiat eivät pelkän päällikön työpanoksen varassakaan hoidu, koska mitään matkalaukkuvirkamiestä hänestä tuskin on syytä tehdä. Edellä olevilla perusteilla suhtaudun epäillen sivulla 22 esitettyihin htv-laskelmiin.

Muutoin olen valmis hyväksymään työryhmän rakenneuudistuksen vaikutusta pohtivat kannanotot. Jatkovalmistelussa tulisi korostaa rakennejärjestelyn parempia edellytyksiä  jakaa työmääriä tasaisemmin ja kohdentaa henkilöstöresursseja työmäärien vaatimalla tavalla.  

Johtava kihlakunnansyyttäjä                               Eva Lindblad