KIHLAKUNNAN
VAASAN SYYTTÄJÄNVIRASTO
Kihlakunnansyyttäjä Lilja Limingoja
PL 251, 65101 Vaasa
Puh. 010 36 26800
Fax  010 36 26820

Oikeusministeriö

Vaasa	28.4.2005
Nro	
Asia	Pyytämänne lausunto
Viite	5/66/2004; Syyttäjälaitoksen rakenne- ja resurssityöryhmän välimietintö

1) Kehittämistavoitteet ja syyttäjäyksiköiden koon merkitys

Tulosohjaus

Syyttäjäyksiköiden tulosohjaus varmaankin helpottuu, jos johdettavia paikallistason yksiköitä on vähemmän kuin nykyisessä organisaatiossa. Valtakunnansyyttäjänviraston tekemien seurantakäyntien osalta on kuitenkin kyseenalaista, vaikuttaisiko yksiköiden määrän väheneminen tarkastusten vaatimiin resursseihin. Seurantakäyntien yhteydessä on nykyisin pyritty käymään läpi jokaisen syyttäjän ratkaisuja ennakkoon sekä tarkoitus on ollut, että jokaisella työntekijällä olisi mahdollisuus keskustella keskusviraston edustajan kanssa. Koska ehdotetuilla muutoksilla ei ole vaikutusta henkilökunnan määrään, ei yksiköiden lukumäärän väheneminen vaikuttaisi oleellisesti ajankäyttöön. Seurantakäynnit on lisäksi jo usean vuoden ajan toteutettu yhteistoiminta-alueittain eikä muutos siten olisi merkittävä.

Työmäärien tasaaminen

Nykyinen järjestelmä yhteistoiminta-alueineen ja täysin itsenäisine syyttäjäyksiköineen on ongelmallinen työntasaamisen ja -jaon osalta, mikäli johtavat kihlakunnansyyttäjät eivät pääse yksimielisyyteen. Yhteistoiminta-alueiden päällikön asema on jäänyt vähän epämääräiseksi ja hän on ongelmatilanteissa ollut vailla toimivaltuuksia.

Hallinnon keventäminen

Samanaikaisesti hallintoa on hoidettu jokaisessa yhteistoiminta-alueen yksikössä ja ajoittain tämä on varmaan tuntunut turhauttavalta ja aiheuttanut ylimääräistä työtä, kun osa toiminnasta on järjestetty yhteistoiminta-alueiden päällikköviraston kautta. Kuitenkin näkisin, että yksiköiden määrän vähenemisestä saatava hyöty on arvioitu optimistisesti mietinnössä. Kun ehdotusten mukaan kuitenkin yhden ja saman yksikön henkilökunta olisi pääsääntöisesti edelleen hajasijoitettuna aikaisemmille sijoituspaikkakunnille, aiheutuu siitä väistämättä tiedottamiseen ja henkilökunnan väliseen yhteydenpitoon liittyviä uusia toimintoja kokousten yms. muodossa nykyiseen tilanteeseen verrattuna, jossa samalla paikkakunnalla olevan kohtuullisen kokoisen yksikön esimies voi normaalin toiminnan ohella vähemmillä erikoisjärjestelyillä huolehtia samoista asioista.

Syyttäjäntoimen yhdenmukaisuus

Mietinnön mukaan ei nykyisten yhteistoiminta-alueiden puitteissa ole ollut riittäviä välineitä seurata syyttäjäntoimen laatua ja yhdenmukaisuutta. Miten samojen alueiden nimittäminen yhdeksi syyttäjäyksiköksi, jolla on kuitenkin nykyiset hajautetut sijaintipaikkakunnat muuttaisi asiaa? Edelleenkin syyttäjät ovat maantieteellisesti yhtä kaukana toisistaan kuin ennen ja jos keskustelua yhteisistä linjoista ei ole saatu aikaiseksi riittävässä määrin aikaisemmin yhteistoiminta-alueiden puitteissa, miten se saadaan aikaiseksi organisaatiomuutoksen avulla?

Nähdäkseni syyttäjäntoimen yhdenmukaisuus edellyttää riittävän kokoisia syyttäjäkeskittymiä, mutta ennen kaikkea ajattelun ja syyttäjäkulttuurin muuttumista. Ja kaikki tämä vaatii sitä, että paikallistasolla työtä tehdessä on aikaa joskus keskittyä myös kehittämiseen ja keskustella laajemmin kunkin syyttäjän käsityksistä ja linjoista erityyppisissä rikoksissa ja ongelmatilanteissa.

Syyttäjälaitoksessa on ollut alueryhmätoimintaa vuodesta 1999 lähtien ja syyttäjien alueryhmät ovat nykyisiä yhteistoiminta-alueita suurempia eli esimerkiksi Länsi-Suomen I alueryhmän alueella kokoontuu vuosittain kaksi kertaa kolmisenkymmentä syyttäjää kolmelta eri yhteistoiminta-alueelta yhteiseen koulutus- ja keskustelutilaisuuteen. Ohjelmassa on lukuisten lainmuutosten vuoksi jouduttu keskittymään koko syyttäjälaitokselle suunnattuihin koulutuspaketteihin, mutta nämä omaa yhteistoiminta-aluetta laajemmat piirit olisivat juuri oikea tilaisuus edistää syyttäjätoiminnan yhdenmukaisuutta. Koulutuksen yhteydessä ja niihin liittyvissä keskusteluissa on kaikille tullut paljon tietoa käytännöistä muissa yksiköissä.

Jos syyttäjäyksiköiden koolla olisi ratkaiseva merkitys syyttäjäntoimen laadun ja yhdenmukaisuuden kannalta, niin maassamme jo nyt olevista isoista yksiköistä on varmaan saatavissa kokemuksia asiasta. Oleellista on, että syyttäjällä on samassa toimipaikassa ainakin muutama kollega ammatillisen keskustelun ylläpitämiseksi ja että säännöllisesti hänellä on mahdollisuus tavata muita syyttäjiä omaa yhteistoiminta-aluettaan laajemmalta alueelta. Vaikka mietinnön mukaiset ehdotukset yksikkökoon suurentamisesta toteutettaisiinkin, pitäisi sen rinnalla jatkaa alueryhmätoiminnan suunnittelua ja sitä kautta löytää mahdollisuuksia kehittää syyttäjäntoiminnan tätä osa-aluetta eikä uskoa isompien syyttäjäyksiköiden ratkaisevan kaikki ongelmat pelkällä olemassa olollaan.

Syyttäjäyksikön koon merkityksestä

Länsirannikon yhteistoiminta-alueella yhteistoimintaa on ehkä kehitetty pidemmälle kuin missään muualla, mutta äkillisten poissaolojen tullessa olemme huomanneet, että on vaikea varautua siihen, että joku toinen syyttäjä voisi yllättäen lähteä käräjille. Jokainen sopii omat päivänsä itsenäisesti ja voi käydä niin, että lyhyellä varoitusajalla on muillakin syyttäjillä jo sovittuja virkatehtäviä (käräjäpäiviä, koulutusta, palavereja) eikä käräjäpäivälle ole “vapaata“ syyttäjää. Olin itse aikaisemmin pienessä, kahden syyttäjän yksikössä ja toisen syyttäjän poissaolojen paikkaaminen onnistui hyvin, kun olimme jo etukäteen jakaneet viikon päivät kunkin syyttäjän käräjäpäiviin. Jos jotain yllättävää tapahtui, oli toisella lähes aina mahdollisuus lähteä käräjille. Tämä tarkoittaa sitä, että pelkästään yksikön koolla ei ole merkitystä äkillisten, lyhytkestoisten poissaolojen kannalta.

Isompien ja erikoistumista vaativien juttujen hoitaminen on luonnollisesti helpompaa järjestää isommissa yksiköissä. Työryhmän mietinnössä kuitenkin varovaisesti mainitaan, ettei kenenkään syyttäjän tarvitsisi ilman suostumustaan hoitaa rikosasioita “merkittävässä määrin“ oman käräjäoikeutensa ulkopuolella. Tähän voi vesittyä koko ajatus erikoistumisesta ja yksikkökoosta saatavista hyödyistä, kun isossakaan yksikössä kaikki syyttäjät eivät ole yhdessä ja samassa toimipaikassa.

2) Toimipisteiden sijoittaminen ja siihen vaikuttavat tekijät

Sidosryhmäyhteistyö ja poliisin ja käräjäoikeuksien sijaintipaikkakunnat

Sijaintipaikkakuntia harkittaessa perusperiaatteena sidosryhmäyhteistyön korostaminen on paikallaan, mutta toisaalta välimietinnössä ehdotetaan myös, että kussakin syyttäjänviraston paikallistoimistossa pitäisi olla vähintään kaksi syyttäjää. Työryhmä ehdottaa mietinnössään kuitenkin myös tätä pienempien paikallistoimistojen säilyttämistä samoilla paikkakunnilla kuin käräjäoikeuksilla ja poliisilla on toimintaa.

Kun tavoitteena on riittävän kokoisten syyttäjäyksiköiden luominen ja toiminnan järjestäminen mahdollisimman taloudellisesti olisi mielestäni - jos tai kun lähdetään muuttamaan nykyistä organisaatiomallia - siirryttävä suoraan sellaisiin toimipaikkajärjestelyihin, joissa syyttäjälaitoksen toimintaa harjoitetaan riittävän suurissa keskittymissä ja että olosuhteista vähän riippuen toimipisteiden välinen etäisyys olisi vähintään ainakin noin 50 kilometriä.

Jos todella tavoitellaan taloudellisia hyötyjä ja halutaan koota niin syyttäjät kuin toimistohenkilökuntakin ammatillisen yhteyden vuoksi lähemmäksi toisiaan eli tavoitteena olleen syyttäjäntoiminnan laadun ja yhdenmukaisuuden vuoksi mahdollisimman isoihin yksiköihin, ei tunnu järkevältä tehdä isoa organisaatiomuutosta ja kuitenkin samalla säilyttää toisistaan 20-30 kilometrin päässä olevat yksiköt erillisinä toimipisteinä. Niin kuin työryhmäkin toteaa: puhelin ja sähköiset viestimet pienentävät etäisyyksiä ja tarpeen vaatiessa voi syyttäjä työnantajan kustannuksella käydä matkakäräjillä ja tehdä esitutkintayhteistyötä myös lähellä olevalla paikkakunnalla.

Syyttäjälaitoksen sujuvan toiminnnan kannalta on ehdottoman tärkeää, ettei normaaliin syyttäjäntyöhön vajaan kymmenen vuoden välein kohdistu organisaation muutospaineita. Kihlakuntajärjestelmä aloitti toiminnan 1.12.1996 ja jo nyt ollaan muuttamassa olemassa olevaa järjestelmää. Olisi lyhytnäköistä muuttaa radikaalisti organisaatiota, mutta kuitenkin tietyillä paikkakunnilla säilyttää syyttäjäyksiköiden toimipisteiden välillä liian lyhyt etäisyys tai säilyttää yhden syyttäjän yksiköt. Kehityssuuntaukset yhteiskunnassa näyttävät tällä hetkellä aika selviltä ja olisi vain ajan kysymys, milloin seuraavan kerran lakkautettaisiin nämä taloudelliselta tai toiminnalliselta kannalta liian pieniksi katsotut toimipisteet.

3) Ehdotus syyttäjänvirastojen ja niiden paikallistoimistojen sijaintipaikkakunniksi

Työryhmän ehdottamista uusista organisaatiomalleista on edellä mainituilla perusteilla paras alueellisesti nykyisiin yhteistoiminta-alueisiin perustuva kaksitasoinen organisaatiomalli. Siinä tulisi kuitenkin huomioida paikallistoimistojen pienin koko ja tähdätä pitkäjänteiseen suunnitteluun siten, ettei syyttäjälaitosta tarvitsisi uudistaa vähän ajan kuluttua uudestaan.

Työryhmän välimietinnössä on varmaan vahingossa jäänyt huomaamatta Länsirannikon suunnitellun syyttäjänviraston alueella, ettei Mustasaaren kihlakunnan alueella ole koko kihlakuntajärjestelmän eikä saamieni tietojen mukaan edes vuosikymmeniin nimismiespiirin aikana ollut kihlakunnanviraston tai nimismiespiirin toimipaikkaa vaan toimintaa on hoidettu Vaasan kaupungin alueelta. Tämän päivän tilanne on se, että Vaasan kihlakunnan syyttäjänviraston toimitilat ovat Oikeustalolla ja pääosa Mustasaaren kihlakunnanviraston toimitiloista on kadun toisella puolella Poliisitalolla. Jos Mustasaaren ja Vaasan kihlakuntien alueiden syyttäjäntoiminta yhdistetään tulevaisuudessa, tulisi virastolla olla toimitilat ainoastaan Vaasassa ja taloudellisilla ja toiminnallisilla perusteilla kaupungissa ainoastaan yhdessä pisteessä.

Nykyisiin yhteistoiminta-alueisiin pohjautuva ehdotus ja noin 30 paikallisyksikön malliin perustuva ehdotus poikkeavat Länsirannikon alueella toisistaan siinä suhteessa, että useampia yksiöitä sisältävän mallin mukaan Kyrönmaan kihlakunta muodostaisi yhdessä Vaasan ja Mustasaaren kihlakuntien kanssa oman syyttäjänviraston, mutta nykyisiä yhteistoiminta-alueita noudattavassa ehdotuksessa kuuluisi Etelä-Pohjanmaan syyttäjänvirastoon.

Oikeusministeriö on Mustasaaren ja Pietarsaaren käräjäoikeuksien yhdistämistä suunnitellessaan ja myöhemmin toteuttaessaan lausunut, että ainakin käräjäoikeuksien ja syyttäjäyksiköiden toimialueiden tulisi olla yhteneväisiä. Aikaisempien suunnitelmien mukaan Kyrönmaa tulisi mahdollisten tulevien yhdistämisen mukaan kuulumaan Vaasan käräjäoikeuteen, mikä puoltaisi myös alueen syyttäjätoiminnan liittämistä Länsirannikon/Vaasan syyttäjäyksikköön riippumatta siitä, montako kihlakuntaa kuuluu tämän yksikön piiriin. On myös huomioitava, että nykyisen Kyrönmaan syyttäjäosaston - yksi syyttäjä ja yksi toimistohenkilö - ja Vaasan syyttäjänviraston sijaintipaikkojen välimatka on alle 30 kilometriä sekä että ulosottopuolella Vaasan ulosottovirasto hoitaa myös Kyrönmaan kihlakunnan alueen.

4) Kotimaisten kielten asema ja suunniteltujen syyttäjäyksiköiden enemmistökieli

Mielenkiintoista resurssityöryhmän mietinnössä on, ettei siinä käsitellä Länsirannikon (Vaasan seudun) eikä Turun alueen kielijakaumaa eikä millään tavalla oteta kantaa perustuslaissa niin suomen- kuin ruotsinkielisille taattuun oikeuteen käyttää äidinkieltään. Länsirannikon nykyisellä yhteistoiminta-alueella kaikki yksiköt ovat aidosti kaksikielisiä, mikä käytännössä tarkoittaa sitä, että syyttäjän työssä rikosasioita hoidetaan molemmilla kotimaisilla kielillä vaihtelevalla määrällä. Alueen tällä hetkellä itsenäiset kaksikieliset syyttäjäyksiköt ovat enemmistökieliltään tasaisesti jakautuneita siten, että Vaasan syyttäjänvirasto ja Kokkolan kihlakunnnanviraston syyttäjäosasto ovat suomenkielisiä, mutta Pietarsaaren ja Mustasaaren kihlakunnanviraston syyttäjäosastot ovat ruotsinkielisiä. Jos yksiköitä yhdistetään tavalla tai toisella, vaikuttaa se enemmistökieleen sekä samalla myös virkamiehiltä vaadittaviin kielitaitovaatimuksiin. Riippumatta siitä, kumpi työryhmän pääehdotuksista toteutuu tarkoittaa se käytännössä sitä, että muutama alueemme syyttäjistä ei täytä nykyisen virkansa muodollisia kelpoisuusvaatimuksia kielitaidon osalta.

Työryhmän tarkoituksena on kartoittaa eri vaihtoehtoja, joilla voidaan kehittää nykyistä syyttäjälaitosta ja sen organisaatiota. Jotta tämä olisi mahdollista, on valmistelussa huomioitava tietyillä alueilla molempien kotimaisten kielien merkitys ja niiden asettamat vaatimukset niin virkamiehille kuin syyttäjälaitokselle. Ratkaisuna voi olla osastojako, joka jo tänä päivänä on mahdollinen tuomioistuinlaitoksessa, tai joku muu järjestely, joka riittävällä tavalla takaa kansalaisille perustuslaissa heille turvatut oikeudet ja viranomaistoiminnan sujuvan järjestämisen.

Osastojaon ongelmana näen itse sen, että silloin tehtäviä aletaan jaotella ja se voi johtaa siihen, että asia kuuluu jollekin toiselle virkamiehelle ja jos juuri sen osaston muut virkamiehet eivät ole paikalla, ei palvelua ole saatavissa. Osastojako on hyvä rakenteellinen ratkaisu, jotta voidaan taata erilaiset kielitaitovaatimukset virkamiehille saman viraston sisällä, mutta pelkkä osastoratkaisu ei toteuta kaikkia työryhmän tavoitteita. Voisi sanoa, että palaamme takaisin pienten yksiköiden ongelmaan: osaston sisällä tulee jonkun olla paikalla, jotta palvelut olisivat turvatut. Osasto- tai jonkun muun ratkaisun lisäksi on Oikeusministeriön pidettävä huolta siitä, että koko kaksikielisellä alueella toimiva yksikkö on ainakin tietyssä määrin aidosti kaksikielinen siten, että jokainen virkamies omaa sellaisen kielitaidon, että hän omalta osaltaan pystyy palvelemaan kansalaisia riittävästi molemmilla kielillä. Siinä on haastetta kehittämis- ja uudistussuunnitelmille.

5) Yhteenveto

Syyttäjälaitoksen rakenne- ja resurssityöryhmän välimietinnön mukainen pääsääntöisesti nykyisiin yhteistoiminta-alueisiin perustuva organisaatiomalli paikallistoimistoineen on esitetyistä vaihtoehdoista syyttäjäntoiminnan kannalta paras mahdollinen. Sen mukaisesti voidaan koota syyttäjiä ja kansliahenkilökuntaa riittävässä määrin samoihin toimipaikkoihin, jotta heillä olisi sopivan kokoinen yhteisö oman ammatillisen toiminnan parhaaksi mahdolliseksi toteuttamiseksi. Ehdotusta tulisi muuttaa siten, että liian pienistä ja liian lähellä toisistaan olevista paikallistoimistoista luovutaan.

Organisaatiomuutoksen toteuttaminen puolinaisena ja uusien muutosten suunnitteleminen muutamien vuosien kuluttua olisi tehotonta syyttäjälaitoksen resurssien käyttöä ja osoitus lyhytnäköisestä suunnittelusta.

Työryhmän välimietintöä leimaava ajattelu keskusviraston ja paikallisyksiköiden välisen tulosohjauksen tärkeydestä ja organisaatiomuutosten mukanaan tuomista huomattavista taloudellisista säästöistä on mielestäni turhan optimistinen. Säästöjä ja etua on tietenkin saavutettavissa, mutta ei pidä ajatella, että niillä pystytään poistamaan kaikki resurssipulasta johtuvat syyttäjälaitoksen ongelmat. Kun ottaa huomioon syyttäjälaitoksen kustannusrakenteen (työryhmän mukaan 80 % on palkkakuluja), herää kysymys, mihin taloudellisuudella pyritään ja mihin kustannuksiin voidaan vaikuttaa.

Uudet, hajautetut yksiköt asettavat päälliköille uudenlaisia haasteita eri paikkakunnilla olevien toimipisteiden ja siellä olevan henkilökunnan tasapuolisen ja oikeudenmukaisen kohtelun turvaamiseksi sekä yksikön toiminnan järjestämiseksi sujuvaksi ja mietinnön esittämien tavoitteiden mukaiseksi. On huolehdittava siitä, ettei paikallistoimistoissa jäädä etäälle viraston päälliköstä ja toiminnasta viraston keskuspaikassa.

Molempien kansalliskielien perustuslain mukainen käyttäminen rikosprosessissa on osa syyttäjälaitoksen organisaatiomuutosta; se on otettava huomioon ja löydettävä optimaalinen ratkaisu yksikkökoon ja virastojen kaksikielisyyden asettamien vaatimuksien välillä.

Tärkeintä on valita organisaatiomalli ja olla valmis sitoutumaan siihen riittävän pitkäksi ajaksi, jotta ei liian pian turhaan keskeytetä paikallistason syyttäjäntoimintaa ja sen kehittämistä uusilla suunnitelmilla.

Lilja Limingoja
Kihlakunnansyyttäjä