1

OIKEUSHALLINNON HENKILOKUNTA OHK R.Y. PERSONALFÖRENINGEN VID JUSTITIEFÖRVALTNINGEN PJF R.F.
	15.9.2005				
	1	~	~J9.
L (o	j.a,`vt	
OIKEUSMINISTERIÖ			423-LA;rt, 4-r	
PL 25
00023 Valtioneuvosto				
VIITE: LAUSUNTOPYYNTÖ KOSKIEN SYYTTÄJÄLAITOKSEN RAKENNE- JA RESURSSITYORYHMAN LOPPUMIETINNOSTA (Lausuntoja ja selvityksiä 2005:17) /RNRO 5/66/2004
Oikeushallinnon Henkilökunta 011K r.y. / Personalföreningen vid Justitieförvaltningen PJF r.f. (jäljempänä 011K r.y.) esittää yllä mainitussa asiassa lausuntonaan seuraavaa:

Työryhmä on mietinnössään päätynyt kolmeen erilaiseen ratkaisuun, joista parhaaksi osoittautunee 18 yksikön esitys. Hallinto voidaan näin ollen keskittää ja yhtenäisten työkäytäntöjen luominen onnistuu parhaiten suuremmissa yksiköissä.

Yksiköitä tulee kuitenkin olemaan lähes kaikilla niillä paikkakunnilla joissa niitä nytkin jo on. Mikäli kyse on todella lyhyistä välimatkoista ja aivan pienistä yksiköistä, niiden yhdistäminen suurempiin voi olla kaikkien kannalta järkevääkin. Tässä yhteydessä tulee tietenkin huolehtia palveluiden yhdenmukaisesta tarjonnasta kansalaisille. Vaikka usealta taholta onkin todettu, ettei henkilökohtainen asiointi syyttäjäyksiköissä usein olekaan tarpeellista kontaktin saamisen onnistuessa puhelimitse, kirjeitse tai muilla sähköisillä välineillä, tarvittaessa tämäkin mandollisuus olisi kuitenkin kohtuudella pystyttävä asiakkaalle järjestämään.

Uusia suurempia yksiköitä luetaessa on kuitenkin otettava huomioon ihmisten sekä asioiden luontainen kulkuyhteys ja —suunta sekä saumattoman yhteistyön mandollisuudet sidosorganisaatioiden kesken.

Henkilöstömääristä lähinnä toimistohenkilöstön osalta on sanottava, että periaatteessa kahta syyttäjää kohden yksi sihteeri on varmaankin oikeaan osunut laskelma, mutta tässäkin on huomiotava yksiköiden koko ja sijainti. Virkoja voidaan laskelmallisesti jakaa osiin,

J

henkilöitä ei. Töiden tasaaminen eri paikkakunnilla sijaitsevien yksiköiden kesken on osoittautunut ongelmalliseksi. Yhteistä ohjausta olisi varmastikin hyvä saada valtakunnalliselta tasolta esimerkiksi kehityskeskustelujen käymiseksi ja erityisesti palkanmäärityksessä henkilökohtaisen suorituksen arvioinnissa.

Työyhteisöt ja —ympäristötekijät puoltavat suurempiin yksiköihin sijoittumista. Jo pelkästään sijaisuuskysymykset aiheuttavat pienissä yksiköissä ongelmia. Näinä aikoina on otettava entistä enemmän huomioon myös työturvallisuustekijät. Työmäärien tasaaminen eri yksiköiden välillä on usein vaikeaa. Suurissa yksiköissä sihteerien käsittelemä asiamäärä on merkittävästi suurempi kuin pienissä. Toisaalta pienemmissä yksiköissä koetaan työn olevan isoja monialaisempaa. Jos pyrkimyksenä on oikeudenmukainen ja tasapuolinen kohtelu, tulisi työmäärien olla mandollisimman yhtä suuret.

Ammatillisen osaamisen kehittäminen lienee suuremmissa yksiköissä helpompi toteuttaa samoin kuin henkilöstön erikoisosaamisen hyödyntäminen. Tämä edellyttää osaltaan selkeitä ja toteuttamiskelpoisia urasuunnitelmia.

Valtakunnansyyttäjänviraston taholta on monissa yhteyksissä korostettu sitä, ettei ketään irtisanota tai pakkosijoiteta. Tätä korostetaan ensisijaisena vaihtoehtona myös valtiovarainministeriön henkilöstöpoliittisissa toimintatavoissa valtionhallinnon organisaatiomuutoksissa. Mikäli virasto lakkautettaisiin pieneltä paikkakunnalta, muu työllistyminen on usein lähes mandotonta. Todelliseksi vaihtoehdoksi ei jää kuin pidemmän työmatkaliikenteen aloittaminen. Inhimillinen työmatkaliikenne edellyttäisi usein joko oman auton käyttömandollisuutta tai edes kohtuudella toimivaa joukkoliikennettä. Molemmat vaihtoehdot ovat joka tapauksessa myös käyttäjälleen taloudellisia kysymyksiä. Tässä tapauksessa onkin merkittävää, että työnantaja jatkossakin osallistuisi kohonneisiin matkakustannuksiin pienipalkkaisten toimistohenkilöiden osalta.

Nykyisiä yt-alueita yhdistettäessä on jokaista tarkasteltava erikseen parhaan mandollisen lopputuloksen saamiseksi. Joidenkin yt-alueiden kohdalla yhdistäminen näyttää lähes ainoalta järkevältä vaihtoehdolta kun taas toisaalta on olemassa joitakin tasavahvoja ja samansuuruisia yksiköitä, joiden yhdistämisestä saatava hyöty saattaa realisoitua ainoastaan Valtakunnansyyttäjänviraston näkökulmasta katsottuna.

Oikeusministeriön tulevan Palvo —keskuksen tuottamaa työn säästöä on tässä vaiheessa vaikea hahmottaa etenkin, kun näyttää siltä, että työ olisi muuttumassa vain hiukan toisenlaiseksi. Mikäli Palvo hoitaa lähes kaiken henkilöstö- ja taloushallinnon, ei tasavahvojen yksiköiden yhdistämisellä saavutettane edes hallinnollista hyötyä yksikön kannalta. Ehkä Valtakunnansyyttäjänviraston katsantokanta onkin aivan erilainen?

Yhdistämisten tuleekin olla tarkoin harkittuja ja perusteltuja sekä myös inhimilliset tekijät huomioivaa. Ennen varsinaisia ratkaisuja olisi ehkä myös hyvä miettiä valtionhallinnossa yleisesti tapahtuvia isompia suunnitelmakokonaisuuksia kuten tuottavuushankkeet, alueellistaminen, kihlakuntalaitosta koskevat ratkaisut sekä mandolliset kuntapuolelta odotettavat muutokset. Myös oikeusministeriön hallinnonalan sisällä tapahtuu jatkuvaa muutosta, joka tulisi ensisijassa huomioida (ulosottolaitoksen ja käräjäoikeuspuolen verkostomuutokset). Henkilöstön työhyvinvoinnin kannalta on merkittävää, ettei muutosta tehtäisi pelkästään muutoksen vuoksi ja ettei kyse olisi koordinoinnin puutteesta johtuvasta suunnittelun jatkumosta. Syyttäjälaitos on juuri julkaissut uudet arvonsa, joita ovat muun

muassa juuri oikeudenmukaisuus ja työhyvinvointi. Jotta arvot todellisuudessa voidaan jalkauttaa kentälle, tulee niitä myös johdon taholta aidosti pyrkiä noudattamaan.
Outi Ahonen	Tarja Pajuluoma
puheenjohtaja	rahastonhoitaja