p.K.vvvv	14/I/05

OIKEUSMINISTERIÖ

Viite:     Kirjeenne 15.6.2005 nro 5/66/2004
Asia:       Syyttäjälaitoksen rakenne- ja resurssityöryhmän loppumietintö

Mietinnössä esitettyihin lukuihin ja laskelmiin on erittäin vaikea ottaa perustellusti kantaa. On jokseenkin mahdotonta tehdä vertailevia laskelmia tai arvioida eksaktisti työn perusteena olleita laskentamalleja. Liitemateriaalina olevat taulukot ovat myös jossain määrin vaikeaselkoisia, enkä esimerkiksi itse päässyt varmaan käsitykseen siitä, miten työmäärälaskelmissa ja tarvearvioissa oli huomioitu apulaissyyttäjien tuoma ja toisaalta vaatima työpanos. 

Lausuntoni pohjautuu edellä olevan johdosta pakostakin eräänlaiseen sormituntumaan asioista.  Työryhmä on ottanut lähtökohdakseen sen, että kohtuullisesta työmäärästä tulee kyetä selviämään normaalin työajan puitteissa. Sihteerien tarvetta on arvioitu syyttäjätarpeeseen suhteutettuna. Syyttäjätarve on suhteutettu juttukantaan. Juttukannan vaatiman syyttäjämäärän laskentamallissa on viime vuosina hyödynnetyn tavanomaiset/erittelemättömät/vaativat -luokituksen sisällä käytetty hienojakoisempaa erittelyä. 

Tuntumani on, että mietinnön lähtökohdat ovat perustellut ja yleisellä tasolla esitetyt tarvearviot oikeat. Hallintotyön määrän arviointi kuitenkin kiinnitti huomiotani poikkeavalla tavalla. Oman Tarmo-kirjanpitoni mukaan käytin vuonna 2004 tukitoimintoihin noin 61,6 % kokonaistyöajasta (sekä 30,7 % syyttäjäntoimeen ja 7,7 % poissaoloon). Mietinnössä hallintotyön määräksi oli kuitenkin arvioitu YTA-päälliköiden kohdalla vain 40 %. Toisaalta aluetoimistoihin jäävän hallintotyön määrä oli käsittääkseni arvioitu hieman reiluksi, kun oli ajateltu sen vähenevän ainoastaan kahdella kolmanneksella. Tietenkin hallintotyön jakautuminen ja määrä riippuu ratkaisevasti siitä, millaiseksi uusien yksiköiden sisäinen rakenne luodaan. Kuten aiemmin eri yhteyksissä olen esittänyt, siinä työssä ei saisi pitäytyä liiaksi vanhaan. Toimipisteitä voidaan esimerkiksi pitää yllä päivystysluontoisellakin menetelmällä, jolloin niihin ei jää mitään hallintotyötä. 

Mietinnössä on jälleen kerran todettu se tosiasia, että resurssit eivät jakaannu alueiden kesken eivätkä aina alueiden sisälläkään tarvetta vastaavalla tavalla. Tähän on helppo yhtyä. Resurssien sopeuttamisvaiheesta tulee ongelmallinen jos luonnollisen poistuman lisäksi halutaan tarkkaan pitää kiinni vapaaehtoisuuden ajatuksesta. Tässä yhteydessä pitäisi ainakin varoa sitoutumasta tarpeettomiin ja jyrkästi ilmaistuihin rajoituksiin, jollaisena pidän erityisesti  ajatusta toimipaikkaverkon säilyttämisestä täysin entisellään. Käsitys siitä, että toimiva esitutkintayhteistyö edellyttäisi poliisin kanssa samoissa tiloissa tai paikkakunnalla sijaitsevaa kiinteää syyttäjämiehitystä on joko erehdys tai tarkoituksellista muutosvastarintaan liittyvää propagandaa. Esimerkiksi nykyisin Pirkanmaan alueella Tampereen käräjäoikeuspiirissä toimivat Mäntän, Nokian ja Tampereen syyttäjäyksiköt pitäisi pääosin koota samoihin toimitiloihin Tampereella. Lähes kaikki istunnotkin pidetään siellä ja työnjako sekä johtaminen helpottuisi, olisi siis tehokkaampaa ja vähemmän aikaa vievää. 

Kokoaminen yhden katon alle edellyttää tietenkin riittäviä toimitiloja. Tiloja on tarjolla, mutta ne maksavat luonnollisesti jotakin. Kysymystä on tarkasteltava pitkällä tähtäimellä ja kokonaisvaltaisesti. Keskittämällä saataisiin lisää työnsäästöä, kuten mietinnössäkin todetaan. Se yhdessä siirtyvän vuokrarahan kanssa todennäköisesti ajan myötä riittäisi kattamaan yhteisten tilojen mahdollisesti muuttuvat vuokrat. Ainakin periaateratkaisun asiaan pitäisi olla valmiina rakennemuutoksen alkaessa.

 

	Jouko Nurminen
	Johtava kihlakunnansyyttäjä