LAHDEN KIHLAKUNNAN
SYYTTÄJÄNVIRASTO
Rautatienkatu 2, PL 3
15101 Lahti
puh. 010 3624000
fax   010 3624013		9.9.2005				A 22

	OIKEUSMINISTERIÖ
	PL 25
	00023 VALTIONEUVOSTO

	Viite:	kirjeenne 5/66/2004/15.6.2005
	Asia:	lausunto

	Oikeusministeriö on viitekohdassa mainitulla kirjeellään pyytänyt viraston lausuntoa Syyttäjälaitoksen rakenne- ja resurssityöryhmän loppumietinnöstä (Lausuntoja ja selvityksiä 2005:17).

	Totean aluksi, että olen aiemmin keväällä antanut lausunnon samaisen työryhmän välimietinnöstä, joka koskee syyttäjälaitoksen rakenneuudistusta.

	Rakenneuudistuksella on käsitykseni mukaan ensisijainen ja keskeinen rooli, kun määritellään resursseja. Itse asiassa voin todeta, että lausumien antaminen resursseista on jokseenkin turhaa ennen kuin on selvitetty, millaisen organisaatiomallin syyttäjälaitos saa. Ratkaisevaa tässä on luonnollisesti yksikkökoko, maantieteellinen alue ja keskimääräinen jutturakenne (onko esim. talousrikoksia enemmän kuin keskimäärin muilla alueilla/muissa yksiköissä jne.) Edelleen merkittävää on se, millainen on alueen/yksikön virkarakenne, joka puolestaan edellyttää riittävän suuria yksiköitä. Kolmanneksi merkittävänä tekijänä voidaan vielä ajatella teknisten valmiuksen hyödyntämistä kokonaisvaltaisesti (esim. SAKARIn käyttö syyttäjät/sihteerit).

	Loppumietintö sisältää joukon erilaisia kaavoja ja laskentamalleja sekä empiiristä tietoa muutaman syyttäjäyksikön jutturakenteesta sekä käytetyistä ratkaisuajoista. Tilastot ja rikosnimikkeet ovat sinällään riidattomia, mutta johtopäätökset ovatkin jo kritiikille alttiitta, koska esim. liikennerikosasiat saattavat näytön ja oikeuskysymystenkin suhteen ongelmallisempia kuin ns. “perustappo.”

	Työryhmä on päätynyt siihen, että nykyisiin syyttäjäresursseihin suhteutettuna toimistohenkilökuntaa on laskennallisesti liikaa n. 20 virkaa. En ryhdy kiistelemään tästä luvusta, mutta syyttäjän työympäristön ollessa muutoksen kohteena koko ajan asiaan voidaan löytää erilaisia näkökulmia. Jos/kun syyttäjät käyttäisivät SAKARIa kokonaisvaltaisesti, toimistohenkilökunnan osuus onkin ehkä liian suuri. Jos taas pyritään siihen, että toimistohenkilökunta valmistelee n. 30 % syyttäjälle saapuneista selvitä jutuista, pitää muistaa, että toimistohenkilökuntaa täytyy olla, jotta valmistelu onnistuu.

	Lopuksi totean, että mitään ehdotonta, yhden totuuden mallia on vaikea ellei suorastaan mahdotonta löytää. Tämän vuoksi jatkotyö tulee vasta osoittamaan laskelmien oikeellisuuden tai puutteellisuudet.

	Johtava kihlakunnansyyttäjä		Pekka Noronen