VANTAAN KIHLAKUNNANVIRASTON
SYYTTÄJÄOSASTO	29.4.2005

Oikeusministeriö

Asia:	Vantaan kihlakunnanviraston syyttäjäosaston lausunto syyttäjälaitoksen rakenne- ja resurssityöryhmän välimietinnöstä (OM 2005:2)
	
Yleistä
	Työryhmä on aivan oikein lähtenyt tarkastelemaan syyttäjälaitoksen rakenteellista toimivuutta määrittelemällä ensin ne kehittämistavoitteet, joihin syyttäjälaitoksen tulee päästä. Tämän jälkeen on arvioitu erilaisten organisatoristen mallien toimivuutta ja sitä miten asetetut tavoitteet erilaisilla organisaatiomalleilla saavutetaan. Tarkastelun kohteeksi on valittu syyttäjälaitoksen johto- ja ohjaussuhteet, työmäärien tasainen jakautuminen, henkilöstön erikoistuminen, hallinnon keventäminen, alueellisesti tasapainoinen palvelujen tarjonta ja syyttäjätoiminnan oikeudellisen laadun ja yhdenmukaisuuden edistäminen. Olen tavoitteista pääosin samaa mieltä. Jäljempänä on kuitenkin hajahuomioita asioista, joita tulisi vielä tarkastella lähemmin.

Kannanotto

	Esitetyistä vaihtoehtoisista malleista ylivoimaisesti parhaiten esitetyt tavoitteet saavutetaan ns. maakuntamallissa, jossa nykyisistä 16 yt-alueesta muodostetaan omat syyttäjävirastonsa (+ Helsinki ja Ahvenanmaa).

Perustelut 

	Hallinnon keventäminen / toiminnan tehostaminen
	Esitetyssä 18 syyttäjävirastoa koskevassa mallissa talous- ja hallintotehtävät voidaan keskittää perustettavan alueen keskusyksikön tehtäviksi. Tällöin laskennallisesti lähes 50 johtavan kihlakunnansyyttäjän ja osasto-/toimistosihteerin koko työpanos kohdistuisi substanssiasioiden hoitamiseen. Järjestely tehostaisi syyttäjän perustehtävän hoitoa ja vähentäisi hallintoa. Henkilöstö voi täysimääräisesti keskittyä varsinaisen perustehtävän hoitoon, jolloin rajalliset syyttäjä- ja sihteeriresurssit kohdentuvat tehokkaammin.

	Erikoistuminen
	Perusyksikön tulee olla riittävän suuri ja alueella tulee olla riittävä juttumäärä, jotta kaikkien rikosoikeuden osa-alueiden ammatillinen erikoistuminen voidaan saavuttaa. Tämä tarkoittaa sitä, että alueella on oltava 15-20 syyttäjää ja vähintään 5 sihteeriä. Järjestelyn myötä nykyaikainen ammatillinen erikoistuminen toteutuu jokaisessa yksikössä. Työryhmän esittämällä järjestelyllä voidaan taata riittävä ammatillinen erikoistuminen ja siten nostaa ammatillista osaamista ja taata parempi rikosvastuun toteutuminen.

	Työmäärien tasaaminen
	Esitetty järjestely varmistaa myös alueen työmäärien tasaisen jakautumisen ja siten varmistaa henkilöstön tarkoituksenmukaisen ja tehokkaan käytön. Järjestelyllä turvataan syyttäjäpalvelujen saatavuus myös tilanteissa, joissa vuosilomista, sairauspoissaoloista tai koulutuksesta johtuvat henkilöstövajaukset muutoin vaikeuttaisivat syyttäjäpalvelujen saatavuutta. Suuremmalla henkilöstömäärällä voidaan alueen työmäärät tasata paremmin. 

	Kaksikielisyyden turvaaminen
	Esitetyllä järjestelyllä turvataan myös kaksikielisten syyttäjäpalvelujen saatavuus. Syyttäjälaitoksen on palveltava asiakkaitaan molemmilla kotimaisilla kielillä. Esityksen toteutuminen varmistaisi sen, että ruotsinkieliset syyttäjäpalvelut eivät ole missään toimipisteessä yhden tai kahden syyttäjän tai sihteerin kielitaidon varassa. Näin voidaan tarjota myös apulaissyyttäjille entistä kaksikielisempi koulutusympäristö.

	Kansalaisten yhdenvertainen ja tasapuolinen kohtelu
	Työmäärien tasaamisen, yhtenäisen koulutusjärjestelmän ja saman sisältöisten menettelytapojen kautta järjestely parantaa alueen syyttäjäkäytäntöjen yhdenmukaisuutta ja kansalaisten yhdenvertaista kohtelua.

	Henkilöstön asema
	Nyt esitetyllä maakunnallisella mallilla luodaan Suomen mittapuussa suuria syyttäjäalueita. Yksittäisen syyttäjän tai sihteerin asema, alueen henkilöstön virkarakenne ja palkkaustasot on järjestelyn yhteydessä arvioitava uudelleen siten, että henkilöstön määrä ja virkarakenne palkkausehtoineen vastaa järjestelyn jälkeistä suuren yksikön tasoa. Henkilöstön palkkarakennetta koskevat neuvottelut on käytävä ennenkuin asia lopullisesti ratkaistaan.

	Esitetyllä järjestelyllä ei pääsääntöisesti aiota siirtää syyttäjien tai sihteerien virkapaikkaa. Kaikki nykyiset virat, joitakin yksittäisiä poikkeuksia lukuunottamatta, jäävät alueellisiin syyttäjäyksikköihin. Alueiden työpaikat eivät järjestelyn myötä vähene.

Muuta huomioitavaa 

	Johto- ja ohjaussuhteet
	Työryhmä on todennut, että syyttäjälaitoksen kaksiportainen hallintorakenne on organisatorisesti ja toiminnallisesti tarkasteltuna selkeä ja toimiva. Tästä olen pääsääntöisesti samaa mieltä. Kaksiportainen hallintomalli kuitenkin pakottaa arvioimaan keskushallintoviranomaisena toimivan Valtakunnansyyttäjäviraston ja paikallisyksiköiden suhteen uudelleen. Tällä hetkellä VKSV:n ja paikallisyksiköiden ohjaus- ja johtosuhteet ovat jossain määrin epäselvät. 
	Johto- ja ohjaussuhteiden on oltava selkeitä ja yksinkertaisia. Nykymuotoinen tulosjohtamisen aikakaudella valta ja vastuu on keskitettävä paikallisyksiköiden päälliköille. Toinen vaihtoehto olisi, että valtionsyyttäjien ja VKSV:n operatiivista valtaa ja sitä kautta myös vastuuta lähdetään kasvattamaan. Tällöin paikallisyksiköiden vastuu luonnollisesti vähenee. Käytännössä VKSV:stä käsin tapahtuva operatiivinen johto ei käsitykseni mukaan toimi. Nykymuotoinen sekamalli, jossa eräiden asiakokonaisuuksien operatiivista ohjausta on siirretty VKSV:n, johtaa sekamallin vahvistumiseen.

	VKSV:n on keskityttävä keskushallintoviranomaistehtäviin ja strategiseen ohjaukseen (pl. valtionsyyttäjien syyttämistehtävä) ja jättää operatiivinen toiminta ja ohjaus nykyistä vähälukuisimpien paikallisyksiköiden tehtäväksi. Paikallisyksiköiden päälliköiden valtaa ja tehtäviä tulee pikemminkin lisätä. Valtakunnansyyttäjänviraston ja paikallisyksiköiden päälliköiden ohjaus ja valvonta voidaan järjestää nykyistä selvästi kiinteämmäksi ja vastaavasti valtionsyyttäjät voitaisiin vapauttaa muihin tehtäviin.

	Säädösmuutostarpeet
	Kuten edellä olen todennut syyttäjälaitoksen on valittava minkä organisaatiomallin varaan kaksiportainen syyttäjälaitos tulee rakentaa. Käsitykseni on, että maakunnallisen mallin 18 päällikköä on se perusta, jolla valtakunnansyyttäjävirasto toteuttaa käytännössä tulostavoitteitaan.  Alueelliset päälliköt tuntevat paikalliset olosuhteet ja henkilöt niin oman hallinnon sisällä kuin sidosryhmissäkin.

	Tulosohjauksen ja uudistuvan palkkausjärjestelmän myötä syntyy tarve keskittää valtaa ja vastuuta paikallisyksikön päällikölle. Hän vastaa alueesta, joten hänellä on oltava myös mahdollisuus vaikuttaa kaikkeen alueellaan tapahtuvaan kehitykseen. Valtakunnansyyttäjänvirasto voi kutsua paikallisyksiköiden päälliköt esimerkiksi neljännesvuosittain valtakunnansyyttäjänvirastoon raportoimaan edellisen jakson toimistaan. 
 
	Työryhmän esittämä valtakunnansyyttäjävirastosta annetun lain 6 §:n 3 momentin  muutosta esitetyssä muodossa ei tule tehdä. Lainmuutos antaisi alueelliselle valtionsyyttäjälle lisätehtäviä, mikä olisi omiaan vahvistamaan em. sekamallia. Silloin paikallisyksikön ja alueellisen valtionsyyttäjän tehtävät olisivat osittain päällekkäiset ja/tai lomittaiset. Esityksen mukainen malli tekee ohjaus- ja johtosuhteet epäselviksi.

	Katson, että alueellisen valtionsyyttäjän tehtävänä tulee olla kanava valtakunnansyyttäjänviraston ja paikallisyksiköiden välillä, jotta tiedonkulku voidaan turvata. Varsinaista johtamis- tai ohjaamistehtävää lakiin ei pidä laittaa. Pahimmillaan luodaan tosiasiassa kolmiportainen vanhan lääninsyyttäjäjärjestelmän mukainen johto- ja ohjausjärjestelmä, jossa Helsingissä työskentelevä valtionsyyttäjä, tuntematta paikallisia oloja, sidosryhmiä tai juttuja kauko-ohjaa tulosvastuullisen paikallisyksikön toimintaa.

	Paikallisyksikön päällikön asemaa määriteltäessä tulee välttää nykymuotoista alueen keskusyksikön päällikön ja paikallisyksikön johtavan kihlakunnansyyttäjän päällekkäistä tai muutoin epäselvää tehtäväkuvaa. Paikallistoimiston päällikön tehtävän tulee olla keskusyksikön päällikön tarkemmin määrättävissä. Lakiin tai asetukseen ei tule laittaa nimettyä tehtävää niin, että syntyisi epäselvä tilanne siitä kenen vastuulla jokin yksittäinen tehtävä on. Säädösmuutoksen tarkoituksenahan on nimenomaan selkeyttää nykyistä epäselvää tilannetta. 

	Tom Söderlund
	Johtava kihlakunnansyyttäjä