LÄNSI-SUOMEN LÄÄNINHALLITUS			1 (3)
Poliisiosasto						
			Päivämäärä		Diaarinumero 
			14.9.2005		LSLH-2005-5940/Ha-1

Viite:	Lausuntopyyntö 15.6.2005 (5/66/2004)

Asia:	LÄNSI-SUOMEN LÄÄNINHALLITUKSEN POLIISIOSASTON LAUSUNTO 
	SYYTTÄJÄLAITOKSEN RAKENNE- JA RESURSSITYÖRYHMÄN
	MIETINNÖSTÄ  

Lausuntonaan syyttäjälaitoksen rakenne- ja resurssityöryhmän mietintöön Länsi-Suomen lääninhallituksen poliisiosasto toteaa seuraavaa.

Mietintö on laaja ja sisältää tarkasti selvitettyä ja analysoitua tietoa syyttäjätoimesta, sen tehtävistä ja niiden vaatimasta työpanoksesta. Esitys sisältää myös selkeitä arvioita organisaatiorakenteen vaikutuksista resurssitarpeeseen. 

Aluejakoa koskevat esitykset on tehty syyttäjälaitoksen omista lähtökohdista. Hallinnon kehittämisen yhtenä periaatteena on aluejakojen yhdenmukaistaminen, jota kuitenkaan tässä esityksessä ei ole suoranaisesti käsitelty. Vaikka syyttäjälaitoksella ei muiden viranomaisten aluejakoon olisikaan mahdollista vaikuttaa, olisi toiminnan kokonaisuuden kannalta ollut syytä ottaa kantaa myös tähän asiaan. Tällöin esille nousisivat käräjäoikeuksien ja poliisin toimialuejakojen yhteensopivuus syyttäjäyksiköiden toimialueiden kanssa.

Hallinnon tehokkuus ja taloudellisuus vaativat yhä suurempia yksiköitä, jolloin hallinnolliset tehtävät ja tukitehtävät voidaan hoitaa keskitetysti ja näin keventää hallintoon sitoutuvia kustannuksia. Työryhmän arvio on oikea siinä, että paras hyöty on saavutettavissa vain riittävän suurella yksikkökoolla. Isommat yksiköt toisivat mahdollisuuden myös erikoistumisen lisäämiseen ja joustavuutta toiminnan järjestämiseen. Ne mahdollistaisivat tasaisemman työnjaon toteuttamisen ja vähentäisivät tai poistaisivat ongelmia poistumien korvaamisessa. 

Syyttäjällä on suhteellisen vähän varsinaisia asiakaspalvelutehtäviä. Sinänsä tärkeä ja välttämätön viranomaisyhteistyö etenkin poliisin kanssa on järjestettävissä muutoinkin kuin henkilökohtaisella kanssakäymisellä. Toisaalta syyttäjien sijoittumisella samoille paikkakunnille kuin poliisi on henkilökohtaisen kanssakäymisen mahdollistamisessa oleellinen merkitys. 

Poliisin tulee ilmoittaa muusta kuin yksinkertaisesta, tutkittavaksi tulleesta rikosasiasta syyttäjälle, kun jotakuta voidaan epäillä syylliseksi rikokseen. Perusteena tälle on se, että näin syyttäjällä olisi parempi mahdollisuus seurata esitutkintaa. Poliisin ilmoituskynnys vaihtelee alueittain ja tähän on kiinnitetty huomioita ja samalla edellytetty poliisin tekevän ilmoituksen syyttäjälle entistä useammin. Asiaa tulisikin tarkastella  toiminnallisesta eikä muodollisesta lähtökohdasta. Ilmoitus voitaisiin tehdä syyttäjälle silloin, kun se harkitaan tarpeelliseksi. Paikallisille sovellutuksille ja tarkemmalle sopimiselle tulisi antaa liikkumatilaa. Tärkeää on toimiva yhteistyö ja sen mukana riittävä informaatio syyttäjälle. On kuitenkin tärkeää, kun liikkumavaraa annetaan, että taataan riittävä yhtenäinen käytäntö eri puolilla maata. Vaarana on se, että syyttäjää kuormitetaan jatkossa ilmoituksilla, joilla ei todellisuudessa ole oleellista merkitystä esitutkinnan tai syyteharkinnan kannalta. Näin sinänsä erinomainen periaate tulisi kärsimään liiallisesta kuormituksesta.

Syyttäjän lisäresurssitarpeiden määrään emme halua emmekä osaa ottaa kantaa. Tärkeänä kuitenkin näemme, että oikeudellinen ketju toimii. Tällöin on oleellista myös poliisin kannalta se, että syyttäjän resurssit ovat mitoitetut siten, että siihen ei muodostu ajallista tulppaa ja että poliisin tuottama materiaali pystytään kohtuullisessa ajassa käsittelemään. Oikeudellisen vastuun nopea toteuttaminen on äärimmäisen tärkeää ja siksi syyttäjän riittävät resurssit on eräs ketjun ratkaiseva osa.

Mietinnössä on tuotu esille, että syyttäjien mahdollisuutta rajoittaa esitutkinnan suorittamista lisättäisiin silloin, kun tutkinnan jatkamisesta aiheutuvat kustannukset olisivat selvässä epäsuhteessa tutkittavana olevan asian laatuun ja siitä mahdollisesti odotettavaan seuraamukseen eikä yleinen taikka yksityinen etu vaadi esitutkinnan jatkamista.  Tällainen lisäys rajoittamisvaltuuksiin olisi poliisin kannalta perusteltu. Tälläkin hetkellä tutkitaan juttuja, joissa on esitetty hyvin paljon kustannuksia vaativia toimenpiteitä mutta voimassa olevien säännösten mukaan pelkkiin kustannuksiin vetoamisella ei valvontaviranomaisten kannanoton mukaan rajoitusta voida tehdä.

Voimassa olevan esitutkintalain mukaan syyttäjä toimii tutkinnanjohtajana vain poliisirikoksia koskevissa asioissa. Esitutkintayhteistyön lisääminen oikealla tavalla ja oikeaan aikaan kohdennettuna varmistaa sen, että todistelu voidaan ottaa pääkäsittelyssä esille yhdellä kertaa. Poliisin kannalta esitutkintaan liittyvän yhteistyön lisääminen on erittäin kannatettavaa. Oikealla tavalla hoidettu yhteistyö myös vähentäisi lisätutkintapyyntöjä ja tätä kautta nopeuttaisi kokonaisprosessia. 

Eräänä puutteena näemme sen, että poliisi on kolmiportainen, syyttäjä kaksiportainen organisaatio. Olisi toivottavaa, että järjestettäisiin jotenkin nykyistä selvemmin poliisin lääninjohdon ja syyttäjälaitoksen yhteistyö. Esimerkiksi Länsi-Suomen läänin suuruudesta johtuen tämä koetaan nyt selväksi epäkohdaksi. Lääninjohdolla olisi paljon parempi mahdollisuus tukea ja edistää yhteistyötä, jos olisi jokin rakenteellinen foorumi, joka käsittelisi ja keskustelisi säännöllisesti yhteisistä asioista. Se voisi matalimmillaan olla läänillisen neuvottelukunnan tyyppinen elin. Tätä mielestämme pitäisi vakavasti pohtia. Uskomme, että tarve on sitä suurempi mitä suurempi lääni on.

Työryhmän esitys keskittyy oleellisiin kokonaisuuksiin ja sen linjaukset periaatteellisissa kysymyksissä ovat pääosin kannatettavia. Toivottavaa olisi jatkossa, että poliisi ja syyttäjälaitos voisivat rakenteitaan ja toimintaansa kehittäessään entistä selvemmin pyrkiä yhdenmukaisiin ratkaisuihin, jotka tukisivat poliisin ja syyttäjien yhteistoimintaa prosessin kaikissa vaiheissa ja kaikilla hallinnon tasoilla. Näistä keskeisimpiä ovat kysymykset toimialuejaosta ja paikallisen yhteistoiminnan tarkoituksenmukaisesta toteuttamisesta.

On kuitenkin koko ajan muistettava syyttäjän ja poliisin erilainen perusasema. Syyttäjä on ja täytyy olla kaikissa suhteissa riippumaton. Poliisi on ja tulee jatkossakin olemaan syyttäjätointa enemmän ulkopuolisen ohjauksen piirissä. Tämä ero on muistettava, kun yhteistyötä kehitetään. Kaikki käytännön yhteistyötä parantavat seikat, jos ne myös parantavat oikeudellisesti ketjun kokonaistoimivuutta ja tuottavuutta ovat kannatettavia, mutta tärkeää on muistaa organisaatioiden ja niiden toiminnan periaatteellinen ero. 

Osastopäällikkö
Lääninpoliisijohtaja		Mikko Paatero

Lääninpoliisiylitarkastaja 		Janne Paavola