OIKEUSHALLINNON HENKILÖKUNTA OHK R.Y.
PERSONALFÖRENINGEN VID JUSTITIEFÖRVALTNINGEN PJF R.F.

					29.4.2005
Oikeusministeriö

PL 25
00023 VALTIONEUVOSTO

VIITE: LAUSUNTOPYYNTÖ KOSKIEN SYYTTÄJÄLAITOKSEN RAKENNE- JA RESURSSITYÖRYHMÄN VÄLIMIETINTÖÄ (Lausuntoja ja selvityksiä 2005:2) 5/66/2004

Oikeushallinnon Henkilökunta OHK r.y. / Personalföreningen vid Justitieförvaltningen PJF r.f. (myöhemmin OHK r.y.) esittää lausuntonaan seuraavaa:

Työryhmä on lähtenyt liikkeelle varovaisen pohdiskelevasti jättämällä ilmoittamatta selvää ratkaisuvaihtoehtoaan. Varsinaisen vastauksen antaminen edellyttäisi kuitenkin työryhmän henkilöstö- ja työmäärämitoituksia laskentaperusteineen sekä laskelmia rakennejärjestelyiden mahdollisesti aiheuttamista säästöistä ja muista taloudellisista vaikutuksista. Tässä vaiheessa OHK r.y. katsookin oikeammaksi arvioida todennäköisten muutosten henkilöstöpoliittisia vaikutuksia.

OHK r.y. tuo julki huolestuneisuutensa Valtiontalouden tarkastusviraston tarkastuskertomuksessa dnro 407/54/01 uloskirjoitettuun kohtaan syyttäjälaitoksen osalta tarkastusviraston mielestä tulisi harkita uudelleen tuloksellisuuden näkökulmasta oikeusministeriön hallinnonalalla tehdyn irtisanomisia ja henkilöstösiirtoja koskevan periaatepäätöksen tarkoituksenmukaisuutta -sisällytettyä viestiä. Lausuman tarkoitusperä ja sen painoarvo suunnitelmia tehtäessä on monia kysymyksiä herättävä. Oikeusministeriön hallinnonalan henkilöstön kannalta pahin mahdollinen vaihtoehto olisi ministeriön jo antamien lupausten täyttämättä jääminen ja joutuminen konkreettisiin irtisanomistilanteisiin. Tässä vaiheessa katseet kohdistunevat valtionhallinnon tämän vuoden huhtikuussa antamaan tuottavuusohjelmaan kirjattuun toimenpide-esitykseen vähentää vuoteen 2011 mennessä 50  prosenttia luonnollisesta poistumasta (poistuma noin 35000 henkeä/tilalle enää noin 17500 henkeä). On selvää, että tavoite koskee myös oikeusministeriön hallinnonalaa, joten ongelmaksi muodostunee tavoitteen hyväksyttävissä oleva konkretisoituminen koskemaan henkilöstöä sektoreittain ja sitä kautta sektorin sisällä oleviin. Selkeiden ja yhtenäisten kaikkia koskevien mittareiden puuttuessa muutoksiin ryhtyminen ja niiden ymmärtäminen ovat vaikeasti toteutettavia niin, että oikeudenmukaisuusperiaate selvästi täyttyisi.

Oleellista kehitystyössä syyttäjälaitoksenkin osalta ovat johtamisen merkityksen korostaminen ja sen kehittäminen sekä henkilöstön hyvinvointi ja työmäärien tasainen jakaminen. Ohjaussuhteiden yhdenmukaistaminen ja tavoiteasettelun parempi mahdollinen täyttyminen houkuttavat helposti tasakokoisten ja lukumäärältään harvempien yksiköiden suunnitteluun. Tällöin on kuitenkin pidettävä huolellisesti silmällä palvelujen tarjoamisen alueellisen tasapainon toteutuminen ja sidosryhmäyhteistyön mutkattomuuden jatkuminen. Virastokoon tasapäistäminen saattaisi kuitenkin tuoda merkittäviä muutoksia henkilöstön konkreettisiin sijaintipaikkoihin. Olisikin ilmeisesti paremmin selvitettävä ensin syyttäjien asema nykyjärjestelmässä ja tulevassa rikosmenettelyssä. Tulosta olisi peilattava rinnan alioikeusverkostossa tapahtuviin muutoksiin sekä myöhemmin selventyvään kihlakuntajärjestelmän tulevaisuuteen. Tämä antaisi kaiketi paremmat mahdollisuudet arvioida henkilöstön oikeata määrää. Syyttäjäverkostoa koskeviin muutoksiin voi hyvinkin olla perusteita, mutta niiden toteuttaminen edellyttää jo hyvän henkilöstöpolitiikan mukaisesti riittävää harkintaa ja selvitystyötä.

Riittävällä ja huolellisella etukäteissuunnittelulla edesautetaan myös henkilöstön työhyvinvointia. Mikäli verkostoa supistetaan tai henkilöstön ohjausjärjestelmiin tehdään muutoksia, niiden hyväksymistä auttaa muutoksista riittävän ajoissa annettu tieto ja erityisesti muutoksiin johtaneiden syiden perustelu. Henkilöstön omat vaikutusmahdollisuudet työtehtävissään tai sijoituspaikoissaan tapahtuviin muutoksiin on koettu äärimmäisen merkittäviksi. Yhdistämisten kohteena olevien virastojen tulisikin olla aktiivisesti ja oma-aloitteisesti yhteistyössä hyvissä ajoin ennen mahdollista lopullista ja virallista päätöstä. Myös lupaukset yhdistämisten hyödyistä henkilöstölle (urakehitys, koulutusmahdollisuudet, työaikojen paremmat järjestelymahdollisuudet ym.) tulee myöskin lunastaa viipymättä. Yhdistämisiin tai henkilöstön liikkuvuuteen liittyvien päätösten julkistamista ei saisi pitkittää enempää kuin on tarpeen. Toivoa sopiikin, että mahdolliset yhdistämiset olisivat mahdollisimman luontevia ajatellen muun muassa henkilöstön liikkumista ja työn ja vapaa-ajan sovittamista.  Onkin erittäin mielenkiintoista saada tietää varsinaisen henkilöstön ja työmäärämitoituksen laskentaperusteet sekä näistä rakennejärjestelyistä mahdollisesti lasketut säästöt ja taloudelliset vaikutukset.  Laskennallinen säästöhän on aivan eri asia kuin käytäntö, sillä ihmisiä ei voi esimerkiksi puolittaa. Ja vaikka yhdistämisiä tulisikin, yksiköt olisivat edelleenkin henkilöstömääriltään pieniä. Toivottavasti resurssityöryhmä ottaa lopullisen kannan siihen, että henkilöstömäärät, rakenteet ja resurssit käyvät tulevaisuudessakin rinta rinnan.

Outi Ahonen
OHK r.y.:n puheenjohtaja
Tampereen käräjäoikeus
puh. 010 36 47400 tai gsm 050 5215 103
fax. 010 36 47656